YSER-HÍD, BELGIUM 1914. OKTÓBER 31.
Mon capitaine!
Támadási parancs, uram.
A hidat...
kell megtámadnunk.
Súlyos veszteségekkel számolhatunk.
Egyikünk sem ér a hídhoz élve.
Őrizzék meg a hidegvérüket, uraim!
Az életünket kockáztatjuk,
de az ország sorsa a mi kezünkben van.
A költők örök vágya, hogy meghaljanak a szerelemért.
Úgy hiszem, szerencsésnek tarthatjuk magunkat.
Várnunk kell 3 órát, míg keletire fordul a szél,
aztán kilőjük az összes gázlövedéket.
Van más megoldás, százados úr!
Mi lenne az, Poirot?
Hogy most támadunk.
Most?
Igen.
A következő hét percben.
Esetleg nyolc.
Reggelente
viharmadarak röpködnek,
mielőtt a szél keletire fordul.
Látja?
Ma reggel
hamarabb felrebbentek.
Azt jelzik, hogy ideálisak a feltételek,
hogy rejtve támadjunk.
A gáz mögött
átjuthatunk 200 méternyi senkiföldjén, észrevétlenül.
Mielőtt az ellenség felfedezné,
hogy támadunk.
Ha téved, a szél visszafújja ránk a gázt.
Fuldoklunk a gáztól, míg legyilkolnak?
Nem tévedek.
Ez csapda!
Nem látom őket!
Visszavonulni!
Igaza volt.
Ahhoz képest, hogy paraszt, nagyon éles az esze, Poirot.
Non! Capitaine!
Kértem, hogy ne jöjjön el.
Ápolónő is vagyok.
Hallottam egy sérült katonáról,
aki a megérzésével a harctéren megmentette a századát.
A századosomat nem mentettem meg.
Maga mindezek előtt ígérte meg, hogy hozzám jön.
Katherine, menjen el!
Van fogalma róla, hogy működik a szerelem?
Ha az ember szeret valakit,
a hangulatait, az idő múlásának nyomait is szereti benne.
A másik legrosszabb vonásai és hibái...
apró kellemetlenséggé szelídülnek.
A helyzet az...
hogy én szeretem önt.
De mit szól ehhez?
Ugyan!
Egyszerű.
Majd bajuszt növeszt.
HALÁL A NÍLUSON
Poirot! Merre járt?
- Az Arundell-rejtély. Tart az ügy? - Az éhségem kitart.
Monsieur Blondin!
Uram, megoldotta az esetet Egyiptomban!
Siker volt, de visszatérek.
Ez az este...
Merci, monsieur.
Az összes desszertünkből hozatok magának.
Ha bármi egyebet kérne, Mr. Poirot, csak szóljon.
Az egész klub csodálkozik, hogy miért nincs zene.
Azért nincs zene, mert nem kaptunk fizetést.
Mindenkit kifizetek az este végén.
Tapasztalatom szerint,
azok, akik ilyen tisztes, minőségi intézményt vezetnek, mint az öné,
elvesztik a tárcájukat, ha hozzák a számlát.
Fogadok, már elfelejtette a nevem.
Rosalie Otterbourne.
Salome Otterbourne menedzsere, és unokahúga.
Biztosítom, hogy gazdagon megy nyugdíjba.
Nekünk előre kell fizetni.
Szóval, ha egy kis zenére vágyik,
lássam a zöldhasút, vagy amilyen színű itt a pénz.
Mostantól megjegyzi a nevem.
Hölgyeim és uraim! Salome Otterbourne!
Miss Ridgeway!
Linnet!
Miss Ridgeway! Kérem!
Mosolyogjon!
- Miss Ridgeway! - Mosolyt!
Álljon félre! Engedje át Miss Ridgewayt!
Miss Linnet Ridgeway! Micsoda megtiszteltetés!
Merci. Ez lenne... Hetet látok.
A hét legfinomabb édesség.
Nekem nem kell hét, csak hat.
Nem ehetek páratlan számút.
Elrendezzük szimmetrikusan.
Melyik legyen? Nem tudom.
Ne, kérem, azt ne! Köszönöm.
Igazán lekötelez.
Tudja, ez a kis...
Linnet.
Valaki így néz ki, és úgy él, mint te!
Megkértem Louise-t, válasszon valami rendkívülit számodra.
Oly rég láttalak!
Eljegyeztek?
Tudom.
Kicsoda?
Nagydarab, szögletes, kisfiús és csodásan egyszerű.
Hát ennyi. Ráadásul Simonnak hívják.
Simon Doyle-nak.
Össze akarunk házasodni.
- Ezért akartam találkozni. - Csak nem...
Mi? Nem, nem!
Bár sokat szeretkezünk.
- Folyton. - Jackie! - Bocsánat, de igaz.
Meghalok, ha nem lehetek Mrs. Doyle!
Úgy szeretem.
Adok pénzt...
nászajándékként.
Nem pénz kell. Egy állás.
Megvetted a birtokot.
Kell egy intéző, aki rendben tartja.
Megbízhatnád Simont.
Nincs munkája. Ízig-vérig vidéki! Mindent tud a földekről, esküszöm!
Ha nem válik be, azonnal kidobhatod.
- De túl sármos ahhoz, hogy felsüljön. - Jaj, drágám!
Te teljesen belehabarodtál. Csak vigyázz!
Már túl késő.
Jackie, drágám!
Itt is van.
Ez komisz dolog volt tőlem.
Üdvözlöm!
Remélem, nem bánja. Hoztam pezsgőt.
Simon, drágám! Íme a hódító hajadon. Ahogy őt ismerek.
Az isteni Linnet Ridgeway.
Szívből örvendek az új intézőmnek.
Komolyan mondja?
Hát persze, szívem.
Ragadd el egy táncra, butus!
Köszönd meg, ahogy illik!
Még egy nagy tapsot kérek Salome Otterbourne-nak!
NÍLUS FOLYÓ
HAT HÉTTEL KÉSŐBB
Baedeker EGYIPTOM
Monsieur!
Monsieur, alors! Monsieur!
Ön beszennyezi a világ egyik csodáját!
És tönkretesz egy pompás Jaffa-tortát!
Monsieur!
Gyönyörűséges papírsárkány!
Nahát! Poirot!
Bouc!
Hát ön hogy kerül ide?
Na, mit szól a sárkányomhoz?
Lemegyek! Várjon meg!
Csak óvatosan!
Nekünk is pont...
Egyiptomban kell találkozni.
Milyen kicsi a világ!
Mon ami, Bouc!
Miért egy piramison ereget sárkányt?
Mert más nem tette!
Évezrek óta nekem jutott eszembe először!
Maga az első.
Poirot! De örülök, hogy látom!
Egzotikus vakáció, vagy egzotikus ügy?
Próbálok elrejtőzni az ügyek elől.
Ha rejtőzködni akar, bújjon el velünk!
- Asszuánban. Egy pompás túrán vagyunk. - Még mindig a nyughatatlan világjáró.
Sajnos nem.
A bácsikám menesztett a vonatról, mert henyélek.
Állást vállaltam egy irodában. A munka még ment, de a reggeli felkelés...
De megoldottam, kitartott lettem.
Jöjjön! Jöjjön!
Bemutatom Euphemiát.
- Ki Euphemia? - Mindjárt megtudja.
Egy újabb ifjú hölgy Bouc életében? Egy új név.
Minden sárkányeregető férfi mögött van egy nő.
Íme, itt van!
Az egyetlen nő, akit valaha szerettem: az anyám!
Ismerd meg Hercule Poirot-t!
- Miért? - Mert ő a legnagyobb élő detektív.
Ugyan, a fia túloz.
Nem, valóban igaza van.
Nos, önnél groteszkebb alakot még nem láttam.
Nem először hallom.
- A kilátás! - Félre lépek.
Légy kedves, anyám! Poirot úr a barátom, nagyon híres ember.
Velünk vacsorázik.
Tényleg?
- Nem zavarnék. - Ugyan!
Öntől megnő az ázsióm.
Nemcsak nyaralunk, barátokkal ünnepelünk.
Egy menyegző ürügyén.
Ez én volnék?
Lehet.
Légy kedves!
Elnézést!
ELSŐ KATARAKTA HOTEL ASSZUÁN
"Úgy fest, az egész helyzetet kézben tartom,
aztán vissza a szokásos ügymenethez."
Megvan minden? Jól van.
Küldje el ezt a sürgönyt, amilyen hamar csak lehet.
Tegyen róla, hogy egy lélek se lássa.
Ne, majd én!
Épp elég nagy baj, hogy ebben a rémes burzsoá hotelban kell laknunk,
de én nem fogok részt venni a munkásosztály elnyomásában.
Kivéve, ha az én vagyok, persze. Azt abszolút helyénvalónak tartja.
Rátermett vagyok, rendes és rafinált.
Méltóság!
Van Schuyler. Nincs szükségünk lakosztályra.
Az ápolónőmmel, Bowersszel vagyok. Mrs. Doyle keresztanyja vagyok.
Van foglalásunk.
Ezt a részt lezárják a parti miatt?
Nem volna szerencsés, ha lába kelne a pezsgőnek.
Egy vagyont érhet.
Merci.
Hölgyeim és uraim! Ezen a részen esküvőt tartunk!
Minden rendben, madame?
Tökéletes.
Az árából 1 évig etethetnénk egy falut. Obszcén tékozlás!
Tudom. Csodálatos, nem?
Igaz, hogy a vagyonodat a szocialista pártnak adományoztad, drágám?
A kommunistának.
"A pénz az emberi munka és élet elidegenedett eszenciája."
A pénz egy nő egyetlen igaz barátja.
Ezt nézzék!
Hölgyeim és uraim! És Anyám!
Hadd mutassam be vendéglátóinkat!
Íme az ifjú pár,
Mr. és Mrs. Simon Doyle!
Itt vannak! Éljen!
Magnifique, madame!
- Fantasztikus, Linny! - Csodálatos!
Ó, szerelem!
Sötét verem.
Nemrég kisebb drámának voltam tanúja.
De az csak az első felvonás volt.
Mint egy angyal!
Szerencsés ördög!
Kifogta az egy örökösnőt orrpolip és lúdtalp nélkül.
Megesküdtek sebtében.
Le a konvenciókkal!
Szerelmi frigy, ráadásként egy vagyon. Ez a szerencse.
Részemről: Hip-hip-hurrá!
- Hogy festek? - A Napra lehet nézni, de rád nem.
Káprázatos.
Ez a nászajándékom Simontól.
Az ő pénzéből van, így aligha.
Magát lepte meg általam.
Tudtam, hogy Bouc füllent, mikor azt mondta, ismeri Poirot-t.
Enchantée, monsieur!
Hadd gratuláljak, madame!
Merci.
Hölgyeim! Keresztanyám!
Andrew kuzin!
Simon!
Ő Andrew kuzin, a teljes Ridgeway vagyon kezelője itthon és külföldön.
Gyakorlatilag családtag.
Meghívtam, hogy egyszer vakációzzon is végre.
Kizárólag a pezsgő miatt vagyok itt.
És ezért.
Elragadó!
Hát nem csodás?
Barátaim! Tudom, mind azt gondoljátok, hogy kész rejtély, ami itt történik.
Mert hát mégis mi az ördögért jönne Linnet Ridgeway hozzám nőül?
Őszintén szólva, nem tudom.
Nem vagyok se okos, se romantikus.
Híján vagyok a szavaknak, a pénznek, a rangnak.
De szeretlek.
És most...
Nem is mondanék többet, nehogy tolvajok jöjjenek és ellopjanak tőlem.
Az ifjú párra!
- Hip-hip hurrá! - Hip-hip hurrá!
Salome Otterbourne énekelt, mikor megismertelek.
Megkértem barátnődet, Rosalie-t,
vegye rá, hogy ő is utazzon velünk.
Ki nem hagytam volna!
Tíz éve nem kóstoltam már kaviárt.
Ez a vagyon dekadens fitogtatása.
Gyere, Linny! Táncoljunk!
Ó, a gyászolók!
Minden esküvőn van egy.
A doktor megkérte Miss Ridgewayt, amikor Miss Ridgeway volt.
Ő és a lapok is elkönyvelték a frigyet,
de akkor jött ez a vérmes csődör, és a hölgy Mrs. Doyle lett.
A fickó helyében azért golyót küldenék a férjbe.
Ott van még a keresztanya, aki megveti Linnet gazdagságát,
a pesztrája, aki sóvárog utána,
csakúgy mint Linnet szobalánya, a vén Louise.
Andrew kuzin minden hájjal megkent alak.
Csak Linnet bízik benne.
Szerintünk anyám és én vagyunk egyedül épeszűek itt.
Egyedül a régi iskolatársa, Rosalie az, aki szereti Linnetet.
Ő Salome unokahúga, és ő hívta ide Salome-ot énekelni.
- Jöjjön táncolni! - Hajrá!
- Ez igen, Simon! - Mindenki jöjjön!
Gyere!
Megint követett minket.
Bocsáss meg!
Sajnos itt a harmadik felvonás.
Hát, két gyászoló minden partin van.
Hogy van Linnet?
Nem, köszönöm, nem kell. Szép.
Próbáld fel!
Ó, nagyon szép!
Nézd a dobozokat!
- Itt van. - Ki?
Poirot.
Beszéljünk vele.
Elnézést!
A kígyó a barátja?
Legjobb barát.
Monsieur Poirot!
Elnézést a jelenetért.
- Este adjon még egy esélyt! - Túl kedves egy idegenhez.
Vigyázzon!
Köszönöm.
- Madame. - Bocsánat.
Menjen, menjen!
Jól vagy?
Mr. és Mrs. Doyle, sajnálom!
Igazából a segítségét akarjuk kérni.
Jackie de Bellefort miatt.
Végig a nyomunkban jár a nászutunkon.
Ő meg én... mi jegyben jártunk.
Konkrétan megfenyegette önöket?
Nem, nem szól egy szót sem. Egyszerűen feltűnik, leül és bámul.
Pardonnez-moi, non.
Nincs ügy, a hölgy nem követett el bűnt.
De illetlenség, amit művel. Melodramatikus.
Mellesleg hülyét is csinál magából.
Amíg együtt voltunk, kedveltem. Tényleg.
Aztán megismertem Linnetet, és Jackie megszűnt létezni számomra.
Mióta ő rám köszönt, csak mellette tudtam elképzelni a helyem.
Szerencsére ő is így érzett.
Mennyei érzés volt.
És a pokolba küldte az aráját.
Élje le valakivel az életét, akit nem szeret,
csak hogy ne bántsa meg?
Ez szerelem.
Nem tisztességes játék. Nincsenek szabályok.
Talán Jackie még nem követett el bűnt.
De jól ismerem őt. Majd fog.
Mindig kiegyenlíti a számlát.
Kérem, gondolja meg!
Mademoiselle!
Ismerem önt?
Megengedné, hogy röviden elbeszélgessek önnel?
Hogyne.
Na, ki vele!
Linnet egy detektívvel akart elkergetni.
Az ajánlatát udvariasan elutasítottam.
Húha!
A Madame megkapja, amit akar.
- Az apja félig gengszter volt. - Régóta ismeri őt?
Még egy iskolai színdarabból.
Antonius és Kleopátra.
Kleopátra voltam,
mígnem 1 héttel a bemutató előtt Linnetnek adták a szerepem.
Nekem Charmian, a szolgáló jutott.
Ön kínos helyzetbe hozza az ifjú házasokat.
Simon közelében akartam lenni.
Aztán felbátorodtam, hadd lássanak.
Linnet arcáról lehervadt a mosoly...
- és ráncok barázdálják a homlokát. - Mademoiselle, hagyjon fel ezzel.
Ami történt, megtörtént. A keserűség nem segít.
Megnősült és szereti a feleségét.
Simon engem szeret.
Tudom.
Még ha el is felejtette, mert elszédítették.
Ilyen heves szerelem nem múlik el.
Szeretem őt.
Végtelenül, esztelenül, őrülten imádom.
Ezt nem lehet csak úgy kikapcsolni.
Tudja, a szív nem véletlenül a szerelem szerve.
Ha megáll pihenni, meghalunk.
Én nem halok meg egyedül...
ebben biztos lehet.
Egy 22 kaliberes pisztoly.
Tulajdonképpen játékszer.
Talán meggyógyít egy összetört szívet.
Elég hozzá egyetlen töltény.
A pokolba!
Mit tegyünk hát? Hívjunk rendőrt?
Szabad egy szerény javaslattal élnem?
Mrs. Doyle-nak biztos szép otthona van.
Menjenek oda.
Rakjanak fészket, kezdjék el a közös életüket.
Megtehetjük. Simon!
Hazamegyünk és bezárjuk a kaput.
Boldogok lehetnénk.
Hagyjunk itt mindent?
Mi lesz a nászutunkkal?
Tekintsék ezt a szerelem árának.
Igazán nem olyan nagy ár.
Bonne nuit!
Merci.
Erre! Szaporán!
- Becsaptál, Simon? - Siess!
Nem várost nézünk?
Tudom, hogy 10 nap városnézésre hívtalak titeket Asszuántól Philai-ig,
de a körülmények másra sarkalltak.
Szóval, mint Mózes, nem messze innen,
mi is váratlanul elfordulunk a víz felé.
- Végtére is nem utasíthattam vissza... - Mit?
a Nílus királynőjét!
"Immár halhatatlanokra vágyik a szívem."
Bravó!
Csodálatos!
- Anyám, miért nincs egy ilyenünk? - Pénzed van, Linnet. Eszed nem sok.
De jó ízlése van hajókban!
Látod?
Mondtam, minden rendben lesz.
Jackie nem tud már tovább követni minket.
Menjünk!
A fedélzetre!
Menjünk fel a hajóra!
Ó, hát ez gyönyörű!
Látom, boldog vagy. Megérdemled.
A Karnak kizárólag a miénk lesz egész Abu Szimbelig.
A poggyászokért visszamegy a drága Louise,
mindent összecsomagol, és találkozunk Shellalban.
Boldogan.
Köszönöm.
Van egy zongoránk,
egy séfünk, Kairó legkiválóbb szállodájából,
és elegendő pezsgőnk, hogy megtöltsük a Nílust!
Pezsgő!
Még fél tíz sincs!
Akkor le vagyunk maradva.
Szóval, még egy szint van?
Üdv néked, Egyiptom!
A szálloda összes poggyásza a Karnakra megy!
Monsieur Doyle.
Az övé még hiányzik. Azt a hármat is vigyék fel.
Úgy ütöm meg, mint Joe DiMaggio.
- Ez értékelhetetlen. - Öt pont!
- Nulla pont. - Írjon ötöt!
- Bowers, te némber! - Most már jócskán vezetek!
Nagyon ügyes!
Nem azért, de a vonalon van!
Mi az ott?
Szerintem egy búbos vöcsök. Igazán gyönyörű.
- Odébb tették. - Ez érvénytelen.
Bouc, ez hibás ütés. És elég kínos is. Újra!
Ez csalás! Simlis alak!
Linnet, csalók vannak a hajón!
Bowers és Van Schuyler csalnak! És ez a kettő is!
Katherine, mon amour.
Monsieur Poirot!
Megbocsát, hogy elrontottam a vakációját?
Nem maradhatott ki a mulatságból.
Ez megtisztelő.
Belesimul a saját terveimbe.
Bár a vízi utazást jobbára nem szenvedhetem.
Ó, mesélhetnék!
Jobb, ha nem mesélem el.
Ugyanakkor gyanítom, nem csupán a móka miatt hozott magával engem is.
Bár hazamentünk volna, ahogy mondta.
Itt nem biztonságos.
Se én, se Simon, még ha Jackie nincs is itt.
De barátok közt vannak.
Ha az ember gazdag...
senki sem igazán a barátja.
Folyton régi féltékenykedések és viták járnak a fejemben.
Csak altatóval tudok aludni.
Egyikükkel sem érzem magam biztonságban.
Azt reméltem, hogy vigyáz majd ránk.
Köszönöm.
Most?
És most.
Látod? Teljesen normális.
Meggyulladok!
Persze, mert Egyiptomban vagy.
Ez malária.
Nem vagy maláriás.
Lázas vagyok. Rossz a hőmérő.
Semmi baja.
- Tönkrement. - Nem ment tönkre.
- Melegem van! - Érthető.
Tudom, tudom.
Illetlenség üzletről beszélni a nászúton.
Rossz ügyvéd! Megígérted!
Csupán néhány gyors aláírás kell.
A házassággal biztos megváltozott pár dolog.
Legközelebb értesíts időben.
Az egész magától értetődő.
A ceyloni föld-koncesszió...
és változások az új végrendeletben.
A londoni ingatlan bérbeadása.
Minden elég egyértelmű.
Sajnálom, kuzinom, ismersz.
Nincs szerződés, amiben ne találnék kivetnivalót.
A papa kioktatott rá.
Engem nem. Máshogy nőttem fel.
Soha életemben nem szerződtem.
Ami nem elintézhető kézfogással, az nem nekem való.
Gyerünk, Linny! Írd alá!
Szeretnék ágyba kerülni.
Te mondtad nekem először,
hogy egy nő intézheti úgy az ügyeit, mint egy férfi, vagy jobban.
Ne mondd, hogy egy férjecske változtathat ezen!
Készülj a partira, Simon!
Ígérem, hogy ez nem tart soká.
Tapintatlan voltam.
Nem sürgős.
Hagyjuk holnapra.
Jöjjön, Poirot!
Átkozottul jó mulatság!
Csodálatos, mint mindig!
Köszönöm.
Madame, egész meghatódtam.
A blues zene örömöt áraszt a tánc mellett, mégis van benne tragédia.
Tragédiát írni könnyű.
Én csak elképzelek valakit, akit megbüntetnék.
Aztán elképzelem, hogy szerelmes.
Kitüntető figyelmet szentel Salome Otterbourne-nak.
Azt hittem, Poirot érzéketlen a szerelmi lázzal szemben.
Egyszer elkapott ez a betegség.
Egy életre elég megbánást hagyott hátra.
Sok kiváló detektív van.
Ez nem igaz. Sok átlagos van.
Hogy olyan legyen, mint én,
ahhoz állhatatos elme kell.
Egészséges, jól tartott agysejtek,
oxigénnel ellátva a véremből,
a nap minden percében.
Így hát, a szerelem viharait ráhagyom önre.
Na és az unokahúg?
Szédítő egy hölgy, nem?
Az volna?
Egy legmagasabb rendű rendszerező elme.
És jól is énekel.
Észre sem vettem.
Iskolatársa volt Linnetnek?
Megpróbál titkolózni előttem?
- Előttem? - Mi?
Rosalie Otterbourne egy feltűnően gyönyörű nő,
és Bouc egyszer sem elegyedett szóba vele?
Tudja, sokként ért ez a szerelem.
El akartam mondani. Linnet mutatta be nemrég,
és azóta egyetlen más nőre se néztem,
maximum úgy mint a gyerekeink dadájára.
Mert ő olyan okos és meghökkentő,
és eleven, egy csoda.
Klasszisokkal jobb nálam, és szeret.
Csupán ezt vethetem a szemére.
Mon ami, Bouc, amoureux!
Szeretné világgá kürtölni?
Azt azért nem. Nehogy anyám meghallja.
Madame Bouc szerint nem jó parti, igaz?
Soha senkit sem fogadott el, akit hazavittem,
kivéve, ha tudta, hogy csak egy éjszakára marad.
Az sem segít, hogy amerikai.
Elutasít mindenkit, aki nem Mayfairben született.
- Dühös Linnetre, hogy összehozott vele. - Fontos a véleménye?
Csak az apanázs.
Amit havonta kapok Euphemia Bouctól.
Kerestem pénzt,
hogy ne kelljen az engedélye a frigyhez, csak az áldása,
de csődöt mondtam.
Egész életemben...
nem akartam egyéb lenni másoknak, mint szórakozás.
De Rosalie-ért...
jó akarok lenni.
A legénység indulásra kész! Visszatérés reggel 5-kor.
Tudják, új utasok érkeznek Abu Szimbelnél.
- Jó éjt! - Jó éjt!
Mindjárt odaérünk.
Nemsokára partot érünk Abu Szimbelnél!
Mindnyájan megyünk!
Nem marad le senki! Louise is igyekezzen!
De vasalnom kell.
Ez itt az ősi Egyiptom!
A maga ötlete volt, amikor az esküvőjét tervezte.
- Kávét? - Köszönöm.
Mi az?
A homokvihar mérföldekre van.
Nem kell aggódnia.
Nem találom a kárminvörös tubusom.
Hogyan ragadhatnám meg a szobrokat piros nélkül?
Le az ecsettel! Ez Abu Szimbel temploma!
Vár minket a Nagy Ramszesz!
II. Ramszesz elvette Nofertarit, aki a kedvenc, és az első volt 8 hitvese közül.
A királynő masztabájának falaira
egy verset vésetett...
- Elolvashatom? - Igen.
"Páratlan az iránta érzett szerelmem. Ha közelemben volt, elrabolta a szívem.
A Nap is csak miatta kel fel."
Ilyen egy szerelmes férfi.
Kiirtotta fél Núbiát. Hatalmas falakat emelt,
hogy kiszolgálják egy despota, felfuvalkodott uralkodó önzését!
Odavagyok a kalapjaikért!
Ez bámulatos volt!
Épp elég baj egy életre szóló házasság.
De örökre egymás mellett lenni már embertelenség!
Miért kell ilyen cinikusnak lenned?
Tornyokat építenek a szerelemnek dalban és kőből,
mintha egy sötét szempár feletti ömlengés megóvna a fájdalomtól.
Szerintem inkább megsokszorozza.
Ott van? Köszönöm.
Folytasd!
Azt hiszed, te meg az a gyönyörű lány lesztek a kivétel?
Nem minden szerelem válik kínzóvá.
Nem, a szerencsések belehalnak a gyerekszülésbe.
Az én dolgom, hogy megvédjelek.
Szerinted nem tudom, miben mesterkedsz?
Az áldásomat akarod, hogy elvedd azt a lányt,
de nem kapod meg.
Rosalie!
Minden rendben van?
Igen.
Nem bujkálunk tovább.
- Majd boldogulunk egyedül. - Igen.
Új utas érkezik a fedélzetre!
- Tele lett a cipőm homokkal. - Itt vagyunk! Na és jobb?
Ön nincs a dolog ellen?
Az első férfi, akit hazahozott,
gazdag ügyvéd volt.
Egyenes, figyelmes,
úton egy szenátori cím felé.
Aztán jött egy báró szigetekkel és királyi modorral.
Most itt van ez a nincstelen Bouc,
aki túl sokat vedel, túl hangosan nevet,
és mindig azon, amin nem kéne.
Mégis ő tetszik a legjobban.
Kegyednek van férje?
Számos férjem volt.
Mind kezelhetetlen.
És ön nős, Mr. Poirot?
- Elkerült ez az öröm. - Milyen örömben van része?
Ott vannak az eseteim.
És a könyveim.
Igazából szemet vetettem egy házra, ahova remélem...
végül vissszavonulhatok...
kertészkedhetek.
Szeretnék termeszteni...
egy új, nemesített, különleges tökfajtát.
A tök varázslatos zöldség, de nincs elég átütő íze,
és én jobb kedvelem az intenzívebb ízű zöldségeket.
Madame.
Valójában mit csinál itt, Mr. Poirot?
Madame.
Feltűnt, hogy Kairó óta a kezedet is alig foghattam meg?
Mert nem voltam önmagam.
És most kinek a bőrébe bújsz?
Kleopátráéba, hát persze.
Gyere velem!
Gyere!
Két birodalom uralkodója.
Mit szólna ehhez Kleopátra?
"Ó, Charmian!
Mit gondolsz, vajon hol van ő most?
Talán áll...
vagy éppen ül?
Netán gyalogol?
Vagy éppen lovagol?
Ó, boldog ló,
hogy Antoniusz terhét hordhatod!
Most épp beszél.
Vagy talán suttog."
Istenem!
"Hol van a kígyóm a régi Nílusból?"
Vigyázz! Bouc!
Gyorsan, mindenki befelé!
Bouc, befelé!
Befelé!
Volt egy munkás állvány a szikla felett,
de nincs ott senki.
Szándékosan tették?
Menjünk, kedvesem!
Kicsi a világ.
A kapitány esküszik, hogy Jackie az indulásunk után ért ide. Nem ő volt!
Ő tette! Tűntessék el a hajóról!
Már megvolt a jegye a hajóra. Elővételben vette.
- Nem tehetünk semmit. - Ő mindig ezt csinálja!
Mennyibe kerül, hogy kitegyék a szűrét?!
Mondj egy árat!
Ha kell, megveszem az egész hajót!
Vagy az egész átkozott országot!
- Madame! - Köszönöm.
Köszönöm.
Louise!
Nem látta a stólámat? Esküszöm, lehoztam.
Nem, nem Miss Marie! De utánanézek.
Rendben.
Maga miért nem eszik velünk?
Miss Linnet nem helyesli.
Imádom ezt a lányt.
Ha kitör a forradalom, ő lesz az első.
Bekötött szem, egy cigaretta, a falhoz...
és puff!
Milyen detektív ön! A főkönyvem?
Elvitte a könyvem.
Balga hibát vétettem, bocsássanak meg.
Összekevertem az...
Edwin Droodommal a társalgóban.
A kalligráfiájából látom,
kegyed precizitásban Dickens riválisa.
Monsieur Poirot!
Csak szólnék, hogy nem kell tovább vigyáznia ránk.
Lehet, hogy Jackie nem képes a belátásra, de mi igen.
Hazamegyünk.
Holnap kocsival elmegyünk Khartoumba, szamárral a vasúthoz, azzal a hajóhoz,
és onnan az ágyunkba.
A pokolba Jackie-vel!
Te jó ég!
- Még egy pezsgőt eldurrantunk. Miért ne? - Nem fogyasztok l'alcool...
de erre az...
Drágám!
Monsieur!
- Igen. - Igen.
- A hazatérésre! - A hazatérésre!
Köszönöm.
- Nem bírja a hajózást. - Vagy a pezsgőt.
Tudja, hogy a halott fáraók feleségeit velük temették elevenen?
Biztos sikoltoztak közben.
De biztos volt egy, aki önként vállalta, mert nem bírta a párja nélkül.
Ön nem örül, hogy lát.
Akárhogy is, Simon gondol rám.
Simon tart tőlem.
Mademoiselle, még mindig magán áll a döntés.
Tönkreteheti az életét, vagy kezdhet egy újat.
Talán nem olyan lesz, amilyet képzelt,
de olyan élet, amilyet Isten önnek szánt.
A szerelem fontos, nem bízom rá.
Mióta megismertem Simont, egy dolog biztos:
Belehalok, ha elválnak útjaink.
Én is éreztem már így.
Annyira szerettem.
Úgy gondoltam, ha elveszítem, meghalok.
És elvesztettem.
Egy férfi miatt?
Egy bombaszilánk miatt.
Meglátogatott a kórházban.
Úgy volt, hogy egy hónap múlva kiengednek,
de én könyörögtem, hogy jöjjön el karácsonyra.
El is jött, de a vonatot eltalálta egy...
Katherine után...
lettem az az ember...
aki most vagyok.
Eredetileg gazdálkodni akartam.
Bocsásson meg, a pezsgő...
megered tőle a nyelv, felélednek az emlékek.
A hajó legénysége indulásra kész!
Elmúlt éjfél.
A legénység elment.
Inni akarok még egy koktélt.
Elteszem magam holnapra.
- Ne. - Ideje lefeküdni, drágám!
Bizony.
Altatóval alszom. Ne félj, nem ébresztesz fel.
Nem mész vele, Simon?
Tudod, mi ma már szerelmeskedtünk.
- Kétszer. - Háromszor.
Aludj jól, la reine Linnet!
Jackie! Én csupa jót kívánok neked.
Komolyan.
Nem sajnálom, amit tettünk, de annyira sajnálom, amit ez tett veled.
Bár barátnők maradhatnánk.
Az egyetlen vagy, akit nem érdekel a pénz.
Jó éjt, Jacks!
Utoljára látsz minket.
Nem tűnhettek el!
Fújjunk takarodót, Jackie!
Ne, maradjunk még! Hadd rendezzen jelenetet!
Istenem! Olyan jó szabadnak lenni,
ostobaság volt, hogy nem szakítottam veled már hamarabb.
Ilyen könnyen nem szabadulsz tőlem.
Egyek vagyunk.
Neked adtam a szívem és a testem.
Az a pár hónap derűs együttlét?
Olyan jó volt?
Ahogy most látlak, az megkeserít minden szép emléket.
Mint gyomorrontás után ételre gondolni!
Simon, ne légy durva!
Kifogyott belőlem az együttérzés.
Azt hitted, a kis kunsztod visszacsábít?
Bolond vagy, ha azt hitted, hogy tudnálak még szeretni.
Soha nem is szerettelek.
Simon, elég!
Csak viccelsz.
Te nem...
Mondd, hogy vicceltél!
Simon!
- Bocsáss meg! - Ne!
Rosalie! Vidd őt Bowershez!
- Gyorsan! - Simon!
- Ne, ne!
Hívom az orvost!
Rosalie!
Bowers! Bowers!
Simon.
Bowers!
- Hé, semmi baj! - Annyira sajnálom!
Úgy sajnálom!
Dr. Windlesham!
Mi történt?
Simon! A szalonban! Megsebesült.
Maradj vele! Megkeresem Bowerst.
- Jó. - Rendben.
Bowers!
- Bowers! - Bouc?
- Mi folyik ott? - Mi a baj?
- Jackie! Hozza a táskáját! - Mi történt?
- Erre! - Nem tudom.
Jackie!
Menjünk be ide!
- Boldogulsz? - Igen.
Rám lőtt!
Nem tudom mozgatni a lábamat.
Bouc, segítsen!
- Vigyük innen! - Jó.
Gyerünk!
Állítsuk fel!
Jól van.
Kap gyógyszert.
Nem arra játszik, hogy fájjon?
Hogy visszavágjon?
Szilánkos törése van. Ehhez kórház kell.
Ostobaság volt így felhergelni Jackie-t!
Most vág az eszed! Talán megérdemelted a golyót.
Ne hagyjátok magára!
Ő nem...
- Még kárt tesz magában. - Nem fog.
Már beadtam neki egy nyugtatót.
Vele maradok.
Jó.
Gyerünk! Fektessük le!
Lassan!
Itt jó lesz!
Így ni!
Lassan, lassan, lassan, lassan!
- Így jó. - Ez az!
Ez segít elaludni.
Istenem!
A halál időpontja?
Hat órája lehet halott, legfeljebb nyolc.
Éjfél és két óra között a legvalószínűbb.
Dulakodásnak nincs nyoma. Álmában halt meg.
Legalább ennyi.
A pisztolyt a halántékához nyomták. Jól látszik a nyomokból.
Egek!
Egyetlen golyó.
Kis kaliberű.
Feltehetően 22-es.
- Tulajdonképpen játékszer. - Játékszer...
De jó! Reméltem, hogy ön fog leváltani.
Beteg valaki?
Nem, meghalt.
Linnet Doyle.
Linnet?
Te jó ég! Hogyan?
Félek, Jacqueline de Bellefort beváltotta a fenyegetését.
Képtelenség. Egész éjjel vele voltam. Végig itt aludt.
Kiütve.
Nem mehetett ki egy pillanatra sem?
Nem mozdult mellőle? Nem aludt el?
Nem! Egy percre sem! Ébren voltam.
Annyira féltem, hogy kárt tesz magában,
hogy egy elefántnak is elég morfiumot adtam neki!
Egy pillanatra sem tévesztette szem elől?
- Nem. - Jackie nem ölhette meg.
A kődarabot sem ő lökte le. Mi történt miután Miss Bowersre bízta?
Jöttünk a pisztolyért, hogy elzárjuk. A kanapé alá rúgtam, de aztán nem találtuk.
- Szólni akartam. - Nem hagytam.
- Nem várt tanácsot. - Linnettel barátnők voltak.
Hagyd! Poirot úr egy kopó, hadd szimatoljon.
Simon az orvossal volt, Jackie meg a nővérrel.
Szerelmi civakodásnak véltem a dolgot, nem bűnesetnek.
De itt a pisztoly rejtélyes eltűnésének esete.
Valaki megtalálta,
miközben maguk Mr. Doyle-t orvoshoz vitték és visszajöttek...
Aztán az illető feltehetőleg meggyilkolta vele Linnet Doyle-t,
és örökre szétválasztott két szerelmest.
Bouc! Szóljon, hogy kutassák át a folyót a hajó körül!
Közölni kell a hírt Simonnal.
Linnet.
Ne!
Istenem! Ez Jackie volt!
Legyen átkozott! Meg tudnám ölni!
Nem Jacqueline de Bellefort volt a gyilkos.
Ő lőtt meg engem!
Tökéletes alibije van egész éjszakára,
attól a perctől fogva, hogy magára lőtt.
Ne!
Istenem!
Linnet!
Segítenie kell!
Kérem! Ki kell derítenie, ki ölte meg a feleségemet!
Gyanakszik bármelyikükre?
Imádták Linnetet.
A felesége nem érezte magát biztonságban magát köztük.
Akadtak jelentéktelen dolgok.
Nem örültem, hogy Linnet volt gavallérja is itt van,
aki utána epekedik.
És mondott valamit Saloméról.
Volt egy eset évekkel ezelőtt.
Nem mondta, mi.
Mi van a szobalánnyal, Louise Bourget-val?
Veszekedtek valamin, nem?
Louise ott felejtett pár holmit a hotelban.
Női kacatokat. A körömlakkot.
Amúgy már évek óta dolgozott Linnetnek.
A nyakékét is rábízta.
- Nézze meg! - Az ágy mellett van.
Köszönöm, Bouc.
Nincs itt.
Látta a nyakéket reggel?
Megláttam Miss Linnetet ott.
Holtan.
A tálcát is elejtettem.
Mit érthetett Linnet azon,
hogy az egyiptomi utazás az ön ötlete volt?
A nászútja miatt.
Miss Bourget jobb szeretne négyszemközt beszélni erről.
- Vigye Mr. Doyle-t... - Ne! Szeretném, ha hallana,
nehogy titkolózással vádoljon.
- Titkolózással? - Oui.
Meghiúsította az eljegyzésem.
Miss Linnet tavaly adott egy estélyt.
Társalogtam egy férfival,
aki aztán megkeresett.
Amikor megkért, felmondtam.
Miss Linnet kételkedett az illető szándékaiban.
Ki venne el engem? Nyomoztatott utána.
A férfinak voltak adósságai.
Felajánlotta, hogy kifizeti, ha szakít velem.
Így téve próbára, hogy tényleg szeret-e.
Szakított velem.
Az úrnőm azt mondta, értem tette.
Saját életem lehetett volna, ha azt a pénzt nekem adja hozományként.
Mit csinált, miután eljött Miss Linnettől?
A kabinomba mentem, odalent.
Nem járt másfelé?
Nem látott, hallott valami gyanúsat?
Bocsásson meg, uram!
Ha kijöttem volna rágyújtani,
talán láttam volna a gyilkost.
De nem gyújtott rá, vagy mégis?
Jaj, nem, én... elszívtam egy cigarettát odabent.
Jaj, mind úgy bámulnak rám! Ettől...
Tudja, hogy nem éltem vissza a bizalommal.
Néha gyerekes voltam, ez minden!
Mondja meg! Sose bántanám Miss Linnetet!
Hogyne. Nyugalom, csak higgadtan.
Senki sem vádolja magát semmivel.
Rendesen gondoskodott Linnetről,
és én is gondoskodom majd magáról.
Ennyi elég, nem? Nem engedhetnénk el a szegény lányt?
Csak nem a nyakék miatt ölte meg valaki?
Kevesebbért is öltek már.
Kotorjanak a fenéken!
Kérem, azzal csak óvatosan!
Na, ne!
Ez néhány személyes holmim, amim van.
Bánjanak velük kíméletesen.
Temérdek pénze volt...
mégis egy hűtőben van a sonkákkal.
Ennyi méltósággal tudunk szolgálni a halottnak...
az adott körülmények között.
Doktor, mielőtt elmegy!
Részt vett a menyegzői partin a nyilvánvaló vonzalma ellenére.
Nem volt rossz, hogy Linnetet mással látta?
Neki nem lehet nemet mondani. Megkért.
Volna egy kérdésem az útleveléről.
Az irat dr. Windlesham névre szól, de ez nem az ön címe.
- Nem. - Lord Windlesham.
Annak születtem, az nem érdem.
Amit lordként teszek, az egy csökevényes hagyomány része.
De amit doktorként, az az enyém.
És dr. Windlesham sokfelé utazik?
Indiába, Afrikába.
A világ jó része nem fér hozzá az általunk természetesnek vett gyógyszerekhez.
De a nemesek jó része jobban élvezi a nemességét.
Linnet gyakran ugratott is ezzel.
Hogy ne várjak tőle egy sárkunyhóban töltött nászutat.
Rá mindig szeretettel gondol. De mi van a férjével?
Nem nagyon ismerem.
De nem bízom benne.
Ez helyénvaló. Mr. Doyle pedig leginkább önre gyanakszik.
Rám?
Egész éjjel vele voltam!
Adott neki egy ópiát injekciót, amitől elaludt.
Bármikor észrevétlen magára hagyhatta.
- Kért gyógyszert? - Fájt a lába!
Gyengébb fájdalomcsillapító is elég lett volna.
Így teremtett lehetőséget.
- Dehogy. - Linnet elutasító volt?
Kérkedett az új szerelmével, de az ölebe volt.
Fájt a látványuk,
és ezt ópiát helyett egy golyóval enyhítette.
- Egy lord megkapja, amit akar. - Mit akar, mit mondjak?
Mit akar, mit mondjak?
Tudom, nevetséges vagyok.
Nem vagyok bolond.
Tudtam, megalkuvás vagyok a számára.
De nem érdekelt.
Mikor hozzáment Simonhoz...
Arra gondoltam, véget vetek az életemnek.
Azt hitték, az eljegyzésünk a családoknak szól, hogy ez egy arisztokrata színjáték.
A legszánalmasabb az egészben...
hogy én szerettem.
A kis Linny és a kuzinja, Andrew.
Gyerekkorunk óta ismertem őt.
Voltak, aki nehezteltek a családra?
Nem is kevesen.
Gazdagok tönkretételéből lett gazdag.
Linny ezt vitte tovább.
Hallott bármit a zűrzavarból?
11-kor már aludtam.
Fontos szerződéseket akart aláíratni?
Igen. Fontosak. Voltak.
Linny meghalt, így újra kell rendelkezni.
Megnézhetem?
Bocsásson meg, ezek titkos iratok.
Nem mutathatom meg.
És ha tudom, mi áll bennük?
Azt kétlem.
Az áll bennük, hogy ön marad az intéző Linnet birtokán,
a frigy ellenére is, nem?
Ki mondta el?
Én Hercule Poirot vagyok!
Tudom. Van szemem, ami lát,
agyam, ami véleményt alkot. Önről lesújtót.
- Azt hiszi, én tettem? - Maga tette?
Egy fitying hasznom sincs a halálából, Mr. Poirot.
Nézze meg a végrendeletet!
A keresztanya az első számú örökös.
A férje kapja meg, ami marad.
A nevem nem szerepel sehol.
Talán nem az volt a cél, hogy örököljön, hanem az álcázás.
Önnek ellenőrzési joga volt Linnet nagy vagyona felett.
Nem aggasztó, míg nem történik szabálytalanság,
vagy valami spekuláció az ön részéről,
a rossz piaci helyzetben.
Nem tudja bizonyítani egy hajón.
Igyekezett csellel megszerezni az aláírását,
a kis Linnytől de nem sikerült.
Tudta, csak idő kérdése,
hogy a hölgy éles szeme átlásson a csalásán,
kivéve ha örökre lehunyja a szemét.
Tudja, az én pozíciómban, Mr. Poirot,
gyakran kell dolgokat szállítanom, például milliókat érő vásznakat,
amikre vigyázni kell.
Szóval, ha meg akartam volna ölni,
akkor ezt használtam volna.
Egy 45-ös.
Igen.
Távozhat.
Egy 45-ös. Miért ment volna Jackie pisztolyáért?
Nem is ment.
Miss Bowers! Szabad megzavarnom?
Poirot velem beszélne? Egy sarkot próbálok kirakni.
- Esetleg tud valami fontosat. - Na, az meglepő fordulat lenne.
Nem baj, ha egyedül jön?
De, nagyon is.
Ilyet kérek a temetésemre.
Míg Mademoiselle de Bellefort mellett volt,
hallott tőle fenyegetést Linnet Doyle ellen?
Nem, csak magát ostorozta.
Vízbe akarta vetni magát, és nem feljönni.
Ezért adtam annyi morfiumot.
Minő szerencse, hogy ön itt volt.
Mióta dolgozik ápolónő kísérőként?
Lassan már 10 éve.
Végig Mrs. Van Schuyler mellett, szóval húsznak tűnik.
Idősebbként talált meg az állás.
Miután elvesztette a vagyonát.
A vagyonomat?
Kifinomult ízlésre tett szert,
hiszen láthatóan odavan a szarvasgombáért meg a királyrákért.
Mellesleg a ruhája Chanel,
a bőröndje Vuitton, a cipője Perugia.
Mind az elmúlt 10 év eleganciájának csúcsa.
Mit is mondott, hány éve evett utoljára kaviárt?
Sokan vesztettek vagyonokat a válság alatt.
Sokan Ridgeway papának és a gátlástalan üzleti gyakorlatának hála.
Talán ez magyarázza a reakcióját Linnet londoni ingatlanának kiadására.
Hajdan azt Bowers-háznak hívták.
Ezernél is több alkalmazottunk volt, jó fizetéssel.
Megosztottuk a pénzünket, amíg volt.
Közülük sokan szinte családtagok voltak.
Volt, aki nem talált munkát.
Szóval igen, hiányzik a kaviár.
De ők annál is jobban.
Ön eme érzésektől gyötörve,
elkábította Mademoiselle de Bellefort-t, hogy mozoghasson a hajón,
- és lelőhesse Linnetet! - Nem! - Külön...
- Mrs. Van Schuyler! Elég volt! - Egy látogató.
A hölgy nem képes meglenni az ő Miss Bowers-e nélkül.
- Tartson velünk egy teára! - Megvádolt azzal, hogy lelőttem Linnetet!
Nem, nem.
Csupán felvázoltam egy lehetőséget.
Nem járulok hozzá a kihallgatáshoz.
Ki maga, hogy faggasson minket?
A dolgozó nép fia vagyok.
Egy képzett szakmunkás. A hőse az ön saját gazdasági meséinek.
Egy cseppet sem érdekel. Ahogy maga sem.
Az a dolga, hogy megtalálja a keresztlányom
aljas gyilkosát.
Nekem sosem volt saját gyermekem.
De ott volt Linnet.
Nyilván tisztában van vele,
hogy ön az egyik fő kedvezményezettje a végrendeletnek.
Most engem vádol gyilkossággal?
Mindenkit megvádol vele.
Ez probléma, elismerem.
Hogy én megölném a saját keresztlányomat a pénzéért?!
Már elajándékoztam egy kész vagyont.
Magasról teszek a pénzre.
Nem folytatjuk ezt a beszélgetést. Bowers!
A hajó személyzete kiválóan végzi a dolgát. Észrevette?
Igazán első osztályú házvezető gárda.
- Elgurult a gyógyszere. - Bevetik az ágyat,
szép precízen, kórházi módon, 45 fokos szögben hajtják a lepedőket.
Ellentétben például azzal, amikor elindultunk,
mikor is az ágyakat abban a leomló szélű stílusban vetették meg.
Láttam Mademoiselle de Bellefort-t aléltan,
Miss Bowers szobájában, az utunk harmadik napján,
az ágy még úgy volt megvetve, ahogy a legelső napon.
Mintha még nem használták volna.
Bouc!
Hol találta meg Miss Bowerst, amikor a segítségét kérte?
Mrs. Van Schuyler kabinjában.
Felmerül a kérdés:
Egy nő, aki fel van háborodva a társadalmi osztályok közötti különbségeken,
közben szolgálót tart?
Nem.
A szolgálója nem szolgáló...
nem nővér, csupán egy társ.
Nevezzük nevén az okát!
Szerelem.
Semmi baj.
Egy dolog biztos.
Nem érdekes.
Az emberek ölnek a szerelemért.
Találtak valamit!
Mit?
Találtak valamit!
Monsieur Poirot!
Bravó, fiam! Szedje rendbe magát!
Igen, uram!
A te stólád!
Eltűnt egy ideje. Már a templom óta kerestem.
Tényleg nem találtuk sehol.
Úgy tűnik, a távollétében kalandba keveredett.
A stóláját golyónyomok tarkítják.
A lövés zaját tompította.
Egy véres zsebkendő,
és egy 22-es, ami Jacqueline de Bellefort tulajdona.
Két golyó hiányzik.
Azonnal visszatérünk Asszuánba!
Hű, micsoda élvezet!
A fifikás férfi feszülten figyel rám.
A briliáns elme csak az enyém.
Flörtölése, bár jól esik, nem hat rám.
Egy asszony nyílt érdeklődést mutat,
és ön ezt a bűntudat leplezésének veszi.
Bárki volt is az, csúnyán elbánt magával.
Ez a maszk az egész arcát eltakarja, igaz?
Kegyed régebbről ismerte Linnetet, ugye?
Futólag.
- Nem kedvelte? - Halottról jót...
Monsieur Doyle említett egy incidenst az áldozattal,
ami oka lehet egy esetleges ellenségeskedésnek.
A medencénél Kennebunkportban.
'24 nyarán, mielőtt még lettem valaki.
Felléptem egy show-ban a hotelban, és levittem Rosie-t úszni csomagolás előtt.
Egy fiatal lány panaszkodott az apjának, hogy egy színes bőrűvel kell fürödnie.
Kiparancsoltak minket, és mikor nem engedelmeskedtem, kényszerítettek rá.
Nem is voltam biztos benne, hogy ő emlékszik rá. Én emlékeztem.
Ez '25-ben volt.
Ahogy ő is.
Mademoiselle.
Megalázta önt a gyámoltja előtt.
Monsieur Poirot!
Ha golyót küldenék mindenkibe, aki szapult,
mert nem maradtam a helyemen,
a világot elborítanák a halott fehér hölgyek.
Linnet gyerek volt még akkor.
És egy komisz apa nevelte.
De az iskolában barátnők lettünk.
A többieknek is megengedte ugyanezt.
Igazság szerint...
egyformán lehetett szeretni vagy gyűlölni.
Én így voltam vele.
Ez egy nagyon őszinte válasz.
Köszönöm önöknek, mesdames!
Csak egy utolsó kérdés! Pusztán kíváncsiságból.
A kalapja! Ez a turbán stílusú.
Valahányszor láttam önt, mindig ilyet viselt,
bár divatjamúlt, nem?
Nem, ha én viselem.
Ha elnézné nekem a kérésemet, megtenné, hogy leveszi?
Semmi gond, Rosie!
Olyasmire keres választ, amit már úgyis tud.
22 kaliberes, épp mint az, amivel megölték Linnettet.
Elsütöttem, ha erre kíváncsi.
Kétszer önvédelemből, egyszer dühből.
De tegnap este nem használtam.
Döntse el ön, hazudok-e!
Mr. Poirot!
- Monsieur! - Alkalmatlan pillanatban zavar!
Bár önnek kéne nyomoznia, mégis én találtam meg ezt.
Itt hevert a piperés ládikámban,
kővel felfelé.
Nem, nem én vettem el.
Letétbe helyezte a gyilkosunk önnél, hogy visszakapja.
Hacsak...
- Poirot! - Hacsak?
Hacsak nem így akarta magáról elterelni a figyelmet.
A bizonyítéktól megszabadul a hajókorláton át.
Bárki is tette ezt, feltűnést akart kelteni a felfedezéssel.
Miért ölné meg anyám Linnetet?
Mérges volt Linnetre, hogy összehozta magukat.
Linnet mutatta be a fiának a nőt, akiben ön nem bízik, ugye?
Ha lett volna egy golyó a zsebemben, hogy a fiam ízlését korrigáljam,
- nem pazarlom Mrs. Doyle-ra. - Ezzel nem segítesz!
Lehet. De láttam az ön kiváló tájképeit.
Ön türelmes asszony, aki idővel mindig elér mindent, amit akar.
Aki akkurátusan eltervezte, hogy én is itt legyek a hajón,
és közben a gyanakvásaimat egy egészen másik irányba terelte.
- Az magánügy. - Az lezárt ügylet, madame.
- Elég! - Valóban elég!
Elővezetném a konklúziómat,
a másik, titkosabb ügyben, hogy lezárjuk végre.
Titkos ügy? Mi?
Mire célzott?
Anyám!
- Monsieur. - Mademoiselle.
Mesdames! Köszönöm, hogy csatlakoznak. Bouc!
Hadd tegyek vallomást!
Amikor találkoztunk Gizában, azt mondtam, szabadságoltam magam,
miközben valójában akkor, és azóta is egy ügyön dolgozom.
Milyen ügyön?
Az önén.
Az édesanyja kérésére, aki kétségbeesetten sürgönyzött nekem néhány hete.
- Ő és a kétségbeesés... - Követtem Otterbourne-ékat,
megítélendő, milyen a jelleme és illik-e önhöz az a dizőz,
aki ellopta a szívét.
- Ez igaz? - Az anyád vagyok, tettem rosszabbat is.
Hogy megfigyelhessem őket, nagy dózisban fogyasztottam a blues zenét,
amit nem hittem, hogy élvezni fogok, de mégis nagyon tetszett,
ahogy Madame Otterbourne előadta. Szokatlan volt, de kellemes.
Hát ezért volt Gizában.
Ennyit a véletlen találkozásról.
Elnézést kérek.
Fel kellett nyitnom a szemed! Mondja el neki, Poirot!
Elmondom, Bouc.
Megfigyelve Rosalie Otterbourne-t, átnézve a könyvelését...
Tudom, bocsásson meg, madame.
Mi?
Gyakran játszik szerencsejátékokat, ám gyakran nyer is.
Ritkán iszik, gáláns, megfizeti az alkalmazottait,
és mindig centre pontosan fizet adót.
Szorgalmas és egyenes teremtés.
Üzleti tekintetben szinte virtuóz.
De zongorázásban amatőr.
Ami a fogadott anyját illeti, túlzásba viszi az ivást.
Mindenféle összetételű cigarettát szív.
Úgy hiszem, a házasságaiból kettő jogilag ködösen ért véget.
De a hölgy varázslatos személyiség.
Azt még nem tudom, hogy ki ölte meg Linnet Doyle-t...
de azt bizton tudom,
Rosalie visszavonhatatlanul szerelmes a fiába, akit lepipál erényességben.
Több hozzáillő társnál. Ő egy főnyeremény.
Nem elég, hogy boldogok vagyunk?
Nem bíztam benne, és a detektívvel ellentétben még most sem bízom!
Szeretem őt! Ez csak számít valamit!
Miért számítana?
A korinthusiak tévedtek. A szeretet nem türelmes, nem jóságos.
Irigykedik, kérkedik, nem számít, kin gázol át.
Haragra gerjed, bántón viselkedik és felró minden rosszat,
elbukik, a szentségit!
Ahogy az arc öregszik, a szeretet is elbukik!
A fia az engedélyére vágyik, de nincs szüksége rá.
Nekem sincs arra, hogy megfeleljek önnek. Vagy önnek.
Volt alkalmam megfigyelni önt.
Tudja, mit gondolok a jelleméről?
Azt, hogy megszállott, hiú, önelégült,
és nem véletlenül magányos.
Egy utálatos, fárasztó, dagályos,
egocentrikus kis különc!
Hogy merészelte?!
Menjen az útból!
Mademoiselle!
Miss Otterbourne, magyarázattal tartozom.
Engedje meg, hogy bocsánatot kérjek!
Ismer mást, aki annyiszor mondja ki a saját nevét, mint Hercule Poirot...
Megerősítem.
Ez Louise Bourget.
Fulladásnak nincs jele. Halála után dobták be,
és biztos fennakadt a lapátkeréken.
A fedélzeten ölték meg,
az elmúlt órában.
Pénz.
Véráztatta pénz.
Louise Bourget utalt rá,
hogy láthatta a gyilkost, amint elszökött.
Ha valóban így volt, lehet, hogy pénzt követelt a hallgatásáért cserébe.
Megzsarolhatta az illetőt.
De a gyilkos inkább a teljes hallgatást választotta.
A torkán tiszta vágás. A penge...
rövid.
Nagyon éles. Mint egy...
Mint egy szike.
Maga!
Maga ölte meg őket!
Az övé volt a szike!
Ő ölte meg Louise-t!
Őt látta kilépni Linnettől.
Maga azóta hazudik.
Linnetnek nem kellett volna bíznia magában.
Mondtam neki, hogy a maga cége milliókkal károsítja meg.
Maga gyilkos!
Most megölöm!
Hagyják abba!
Eresszen el!
Hé! Hé!
Uralkodjanak magukon!
Hányan halnak meg, mielőtt tesz valamit?
Elvágtak egy torkot, míg engem ostorozott!
Ő igyekszik.
Igyekezhetne jobban is,
vagy mind egy egyiptomi börtönben végezzük.
Ha nem nevezi meg a gyilkost, megteszem én.
Nem.
Ő nagyon szerette Linnetet.
Megvan az indíték.
Hallgassanak el, és hagyják Poirot-t dolgozni!
Reggelre mindenképp kikötünk.
Térjenek vissza a kabinjukba
és zárják magukra az ajtót.
Louise egy ideig jegyben járt.
Írnom kell a férfinak.
Tudatnom kell vele, hogy Louise meghalt.
Bár szakítottak, de tudni akarná.
Nemes gondolat.
Rettenetes. Ez az egész rettenetes.
Ki képes ilyet tenni?
Kell, hogy legyen valami feltevése, Monsieur Poirot.
Igaz?
Le kell folytanom még egy utolsó kihallgatást.
Teljes gőzzel előre!
Hagytam, hogy az érzelmeim
befolyásolják tisztánlátásomat,
így kérem, legyen tanú a kihallgatáson.
Mióta ismerte Linnet Doyle-t?
- Már engem gyanúsít? - Mióta ismerte őt?
Ismerem a trükkjeit.
Láttam már ezt a színjátékot erről az oldaláról.
Régóta.
Nem voltunk közeli barátok, csak ismerősök.
A szüleim elfogadták az ő szüleit,
így közös partikon nőttünk fel, és a végén egymás barátait csókoltuk.
Nem tud rajtakapni, nem csináltam semmit.
Szóval kérdezzen, amit akar!
Hol van a kabátja?
Miért nem szólt Linnetnek, amikor Simont meglőtték?
Poirot.
Ne!
Meglőtték a férjét.
Úgy együtt érez Louise korábbi vőlegényével,
hogy tájékoztatná, mi történt.
Linnet iránt nem mutat ekkora empátiát.
Gondoltam, alszik.
Azt mondta, beveszi az altatóját.
Badarság!
Istenem, mennyire örültem, hogy látom, Bouc!
De maga hazudik nekem.
A képembe hazudik!
És így a prédámmá teszi magát.
Mi történt? Ő ölte meg Linnetet?
Rosalie-val együtt tették?
Nem. Ő túl becsületes. Nem élne egy tolvajjal.
Egyedül tette.
Nem én voltam.
Egyedül ment a szalonba, hogy megkeresse a pisztolyt.
Aztán elment Linnethez, hogy szóljon neki Simon miatt.
Linnet aludt. A nyakéket látva, elragadta a kísértés.
- A lány felriadt, ezért lelőtte. - Nem.
Csakhogy Louise Bourget látta magát kijönni, és pénzt követelt.
- De pengét ragadt! - Nem én öltem meg...
Két gyilkosság! Hogy bebiztosítson egy lopott vagyont, és ne kelljen engedély
a frigyhez, csak áldás.
Nem öltem meg senkit.
Nem találtam a pisztolyt. Nem ez történt.
Nem, valóban nem.
Linnet megölését kitervelték. Pontos időzítés kellett, egy lopott stóla.
Nem ön ölte meg, de ott járt Doyle-ék kabinjában,
és Linnetet már holtan találta.
Mindannyiunkat megelőzve tudta, hogy megölték.
De nem segítségért kiáltott...
elvette a nyakéket.
Mikor átkutatást kértem, megpróbálta visszavinni,
de meglátta, hogy Louise Bourget vitatkozik valakivel és pénzt követel.
Látta, hogy elvágták a torkát.
Látta, amint megölték.
Tudja, ki ölte meg?
Nem mondta, mert lebukott volna.
A nyakéket eldugta az anyjánál, gondolván, ő gyanú felett áll.
Miközben hallgatott.
Csak az ön kabátján hagyott nyomot Louise vére.
Ha...
Ha beismerném, ha elmondanám...
Megbüntetik lopásért. És börtönbe kerül.
Elveszítem Rosalie-t.
Rosalie szereti.
Nem lehet.
Nem úszhatja meg a gyilkos, csak hogy megát védje!
El akartam mondani.
Csak arra gondoltam,
hogy milyen boldogok leszünk.
Megszökünk és összeházasodunk.
Végre szabadok leszünk.
Ostobaság!
Ostobaság volt, tudom.
Ki volt ott vele?
Maga rettenetes barát, Poirot.
Miért tanított meg arra, hogy jó legyek?
Ki az?
Soha nem fogja megérteni,
hogy az emberek mire képesek a szerelemért.
Ki vele!
Ne!
Mon ami, Bouc!
Bouc!
Lövéseket hallottam.
Egy lövést!
Mi történt?
Elkapta?
Poirot, elkapta azt, aki tette?
Mi az?
Megsérült valaki?
Még soha senkit se láttam olyan boldognak, mint őt,
amikor magával volt.
Bouc annyira remélte, hogy ön boldog lesz egyszer.
Hogy belefárad ebbe a rideg detektív szerepbe.
És emberivé válik.
Engem ez nem érdekel.
Csak találja meg, hogy ki tette ezt.
- Az ön fegyverével lőtték le! - Övé a pisztoly!
- Bent voltam! - Az övé!
- Itt voltam. - Nem hiszem el!
Maga látott! Mondja meg neki!
Ez igaz. Itt volt velem.
Nem.
A pisztolyom a bőröndömben volt.
- Miért hagyná ott, amikor egy gyilkos van a hajón? - Azért...
mert hajnalra úgyis kikötünk.
Ha a rendőrség meglát egy sötét bőrű férfit pisztollyal, azonnal lelövik.
Ön kudarcot vallott.
Minden szerepében.
Barátként is.
Cserben hagytam.
Linnet Doyle-t.
Louise Bourget-t.
Bouc-ot.
De most nem fogom cserben hagyni.
A gyilkos idebent van.
És itt is fog maradni.
A hölgynek igaza van. Imádok beszélni,
ha van közönségem.
Mert hiú vagyok.
Ahogy kifejtem egy ügy megoldását, és mondják:
"Lám, milyen okos ez a Poirot!"
De most nem akarnék mást, bármit megadnék azért...
hogy még egyszer beszélgethessek...
Bouckal.
Dühös lennék: "Egy olyan nő körül, mint Linnet...
rengeteg a gyűlölködés és az irigység.
Ahogy a légyfelhő körüldong valamit."
Erre ő kinevetne.
"Akkor jöjjön az okos trükkjeivel!" Felelné.
"Tegye fel a kérdéseit, amíg bele nem trafál!"
"Ki akarná megölni Linnetet?"
"Ki tehette?" Megkérdezném és rájönnék.
Igen, Bouc túl későn vezetett rá.
Egy szerelmes ember megtenne bármit.
Vakmerő, meggondolatlan dolgokat.
Lehullik egy kőtömb. Louise-t megölik, Bouc-ot lelövik.
Azt hittem, Madame Doyle gyilkosának kiléte egyértelmű.
Andrew Katchadourian kuzin.
Azok után, amit a templomnál művelt,
ahol elvonult kétségbeesetten.
Remélte, a kőtömb alá rejheti bűneit.
Így lelökött egyet.
Nem is tudom, hogy mit képzeltem!
Egyszerűen nem gondolkoztam.
Megláttam őket lent.
Hála az égnek, mellé ment.
De tudniuk kell, hogy...
Nem öltem meg. Nem én tettem.
Mert szerettem.
Nem én öltem meg!
Nem, tényleg nem.
Linnet gyilkosságát alaposan kitervelték.
Mindent: időt, golyót, alibiket.
De ki tervelte ki?
Még egyszer Bouc-hoz fordulok.
Miért zöld kabátban festette le őt?
A piramison pirosat viselt.
Mert eltűnt a piros festékem.
A festéket ellopták.
Méghozzá Linnet Doyle gyilkosa.
Nem más, mint a férje, Simon Doyle.
Én?
Ez nevetséges!
- Hogy? Hisz meglőtték. - Igen, ezt tudjuk,
de azt nem, hogy mikor tőtték meg,
és hogy mit tett a feltételezett lövés után.
Gondoljuk át!
Linnet férje dühös volt, mert Louise hátrahagyott egy körömlakkot.
Miért? Mert Linnet vörös lakkot viselt,
amit férje ki akart használni.
KÁRMINVÖRÖS
Maradt Bouc festéke.
A detektívre sem számított a partin.
A biztonság kedvéért elaltatott. Egy pohár pezsgő
ágyba döntött, forgott velem a világ.
Elkábított a színjátékához.
Miss Otterbourne látta a lövést.
Látta Simont összerogyni, véres zsebkendővel a lábán. Otthagyta.
Orvost hívott Jackie-nek.
A gyilkos lélegzethez jutott. Más se kellett neki. Felkapta a pisztolyt.
A felesége kabinjába rohant.
Simon...
És halántékon lőtte!
Égésnyomok voltak Linnet sebe körül.
A stóla segített volna, de nem nála vetették be.
Ehelyett egy másik lövés tompítására használták.
- Mi az? - Kis baleset.
Visszamegy.
Nem találja a stólát, amit korábban elrejtett.
Előveszi a pisztolyt és lábon lövi magát.
Visszatesz egy golyót a pisztolyba, így nem három,
csak két lövéssel számolunk, amit hallottunk.
Összefogja a stólát, a zsebkendőt meg a pisztolyt,
és a Nílus vizébe hajítja őket.
Majd felkészül dr. Windlesham érkezésére.
Rám lőtt!
Nem tudom mozgatni a lábamat.
Bebiztosította az alibijét. Gondoskodott több gyanúsítottról.
Barátok és rokonok volt a vendéglistán, csak olyanok, akik nehezteltek a nejére.
A műsort is így szervezte. A férj figyelmességének tűnik.
Mindenkire terelődött a gyanú, őt kivéve.
Magának elment az esze!
Méghogy én meglőném magam, aztán megölném valahogy Louise-t és Bouc-ot?
Igaza van.
Ő nem ölhette meg őket.
Nem is ő tette.
A második és harmadik gyilkosságot az követte el, aki segített neki az elsőben,
és aki hitem szerint, ennek az egész zseniális tervnek a kiagyalója.
Jacqueline de Bellefort.
Az egykori szeretője, aki most is az.
Aki összehozta, zaklatta őket, rájuk talált e hajón.
Meglőtte Simont egy üres tölténnyel,
hogy két megdönthetetlen alibit teremtsen.
A férjre marad a feleség vagyona, majd idővel elveszi a nőt, akit szeret.
És mindig is szeretett.
Megkérdeztem Louise-t, mit látott, és furcsa választ adott.
"Ha kijöttem volna rágyújtani, láttam volna a gyilkost."
Se igen, se nem, de ez burkolt fenyegetés volt Linnet gyilkosának,
aki jelen volt a szobában.
Simon Doyle.
Biztosította Louise-t, hogy gondoskodik róla.
És így is tett.
Amint lehetett, Simon küldött egy üzenetet Jacqueline-nak,
figyelmeztette őt az új veszélyre,
megmondta, hol találja a fegyvert.
És mikor Bouc...
Mikor Bouc rájött, hogy ki ölte meg Louise-t, Simon odakiáltott...
Ki vele!
a cinkostársának...
aki aztán Bouc-kot torkon lőtte,
mielőtt az leleplezhette volna Jacqueline de Bellefort-t.
Maga ölte meg a fiamat?
Ezért még meghalsz!
Rosie, kérlek!
Esküszöm!
Nem hihetnek neki.
Nincs rá bizonyítéka.
Van egy vízbe dobott pisztolyom, amiről letörölték az ujjlenyomatokat.
De kaptam hozzá egy ajándékot.
Egy zsebkendőt.
A Nílus langyos vize tavasszal a vér színét fakó barnára festi.
És ugyanebben a titokzatos vízben a kárminvörös festék...
rózsaszínre halványul.
Nahát, milyen okos ez a Hercule Poirot!
Magát vagy őt vezette a becsvágy?
Neki dolgok kellettek.
Nekem meg ő.
Magát sosem érdekelte a pénz,
de nem tagadott meg tőle még egy tervet sem, amit ő nem tudott kiötleni magától.
Simon, mit tegyünk?
Menjünk!
- Elkapnak és elválasztanak minket. - Leszállunk a hajóról.
Gyerünk!
Semmi baj. Add ide!
Figyelj!
Sikerülni fog.
Most indulnunk kell, és erősnek kell lennünk.
Erősek leszünk.
Nekünk az megy.
Szeretlek.
Őszinte részvétem, hogy ilyen gazdag lett.
Ezen lehet segíteni.
Egy kicsit megtartunk belőle.
Gyere!
Akkor most letartóztatnak?
Nem.
Ha becsülettel elrendezi Linnet ügyeit...
és megadja a tartozását.
Visszatér Londonba, doktor úr?
Már nincs miért visszatérnem oda.
Nyugat-Afrika.
Talán ott tehetek valami jót.
Bár sose láttam volna önt dolgozni!
Talán...
LONDON HAT HÓNAPPAL KÉSŐBB
- Viszlát, Syd! - Hamarosan találkozunk.
Még egy dal, aztán fejezzék be a próbát!
Vigyázzon, uram!
Zárva vagyunk, öreg!
Magyar szöveg: Pataricza Eszter és Heltai Olga