Miként tudhatjuk meg, ami nem tudható?
Miféle képességek kellenek ahhoz?
Midőn kiderült, hogy a cetolaj
sosem látott fénybe vonhatja városainkat,
világszerte kereslet támadt iránta.
Érte az ember mind messzebbre merészkedett
a mély, kék ismeretlenben.
Nem ismerjük a tenger mélyét, sem az ott élő teremtményeket.
A szörnyetegek... léteznek vajon?
Vagy meséik csak azt szolgálják, hogy tiszteljük a mélység titkait?
A TENGER SZÍVÉBEN
NANTUCKET SZIGETE MASSACHUSETTS ÁLLAM
1850 FEBRUÁRJA
Rémiszt, egyszersmind izgat ez a kérdés,
ezért írok immár másodízben, találkozót kérve.
Egy beszélgetés Önnel, hiszem, ihletet adna új regényemhez,
melynek a Moby Dick címet szánom.
Kérem, fontolja meg újra ajánlatomat!
Az ismeretlen:
az képzeletem sóvárgásának tárgya.
Ezért gyötör a kérdés:
Miként tudhatjuk meg, ami nem tudható?
Őszinte híve, Herman Melville.
Zárva vagyunk.
Nyolc után nem fogadunk senkit.
Hát eljött.
Látogatód jött, kedvesem.
Tom Nickerson?
Herman Melville.
Megkaptuk a levelét.
Ön vagy a végletekig elszánt, vagy bolond, hogy elzarándokolt ide.
Továbbra is áll az ajánlatom.
Háromhavi lakbér egyetlen estéért.
Ez minden vagyonom.
De úgy tekintek rá, mint jó befektetésre.
Arra kérem, mondja el, mi történt az Essexszel.
Ön mit gondol?
Sokan azt beszélik, hogy a hajó...
Mit akar? Milyen történetet remél hallani?
A bálnáét.
Az Essex zátonyra futott. Vizsgálat volt.
De az a vizsgálat nem az igazságot kereste.
Menjen!
Ön az Essex utolsó túlélője.
- Ha ön nem beszél, akkor ki fog? - Nem hallotta?
Távozzon! Azonnal.
- Ne menjen el! - Nem akar beszélni.
- Csak sérteget, így ennek nincs értelme. - Kérem, Mr. Melville.
Nekem nem beszél az Essexről. Se másnak.
Soha nem is beszélt.
Ugyanakkor kínokat áll ki.
A lelke
gyötrődik,
és áhítja a gyónást.
Kérem, várjon, amíg beszélek vele. Kérem.
Kedvesem...
Hiszem, hogy jót tenne neked, ha beszélnél vele.
Nem.
Hát jól figyelj!
Ki gondoskodik mindenről, míg te a sírba iszod magad?
Elmondasz annyit, amennyi ahhoz kell, hogy megtarthasd a pénzt.
Ismered a körülményeinket, Thomas.
De csak amennyit szükséges.
Hozok whiskyt.
Elmulasztottam megírni önnek,
hogy magam is cethalászkodtam.
Egyetlen út erejéig.
- Hajósinasként. - Akkor hát mindent tud.
A nejem olvasta a könyveit.
És tetszettek neki.
Örülök.
Jól fogynak. De ez a történet, azt hiszem,
az első regényem sikerét is felülmúlhatja. Es ez nagy szó.
Újabb tengeri kalandregényt akar írni?
Olvasott Hawthorne-t, Mr. Melville?
Na, ő író.
- Nagyszerű író. - Így van.
De ő nincs itt.
Én pedig itt vagyok. Es erre megvan az okom.
Beszélek önnek az Essexről. Úgy hiszem, csalódni fog.
De igaz lesz minden szó, amit kiejtek.
Az Essex története
két férfi története.
George Pollard kapitányé
és az első tisztjéé,
Owen Chase-é.
- El fogsz késni. - Odaérek.
A lányunk pedig nem alhat lyukas tető alatt.
Honnan tudod, hogy lány?
Legyen csak lány. Emlékeztessen rá, miért szeretlek, mikor nyakaskodsz.
Ha lány lesz, rád üt majd, nem rám.
Szőke lesz, s meg akarja majd hódítani a világot.
- Holnap talán már uniformist húzol zubbony helyett. - Úgy van.
A kunyhóból érdemed szerint végre kapitányházba költözöl.
Nem kell nekem városi ház meg rátarti szomszédok.
- Van itt elég hely hármunknak. - Ennyi erény és jószívűség
már szinte elviselhetetlen.
Menj a kapitányi címedért!
Mennyit ajánl érte?
Ezer gallon két dolláron!
Negyven részvényt vennék!
ÁMBRÁSCET
Eladó! Ide!
A Criterion befutott, és 1600 hordóval hozott!
Új csúcs! A londoni piacon ötven fontot adtak a cetvelőért!
- Jó reggelt, Mr. Chase! - Mr. Mason. - Kerüljön beljebb!
- Üzlettársam, Benjamin Fuller. - Jó napot, uram.
Üljön le!
Mr. Chase, nyilván tudja, mennyire elégedettek vagyunk
- az évek során végzett munkájával. - Köszönöm, uram.
Az egyik hajónk, az Essex
jelentős költségű felújítás után hamarosan útra kel.
És ha már annyi pénzt fektettünk bele,
nyilván a legjobb kezekben akarjuk tudni.
Így hát
a legnagyobb örömmel kínálunk rajta állást önnek.
Első tiszti állást.
Első tisztit?
Ön legutóbb hajóskapitányi állást ígért nekem,
amikor ezerötszáz hordót hoztam haza. Emlékszik? A szavát adta.
Az ígéret teljesítését el kell halasztanom.
- Mint mindenki, mi is nehéz időket élünk. - De nem miattam.
Nantucketnek nem szabad elvesztenie domináns szerepét a világpiacon.
Az idő nem alkalmas a kísérletezésre.
Az Essex kapitánya George Pollard lesz,
egy régi cetvadászcsalád sarja,
akinek az apja történetesen befektetőnk is.
A vér, Mr. Chase. Lehet ön bármilyen tapasztalt hajós,
a vér többet nyom a latban.
De a vér nem tölti meg a hajónkat olajjal.
A kapitányt tisztelniük kell. Mi lesz, ha őt nem fogják?
- Tesz róla, hogy tiszteljék. - Ég önökkel, uraim.
Megértem a csalódottságát,
ezért megkapja a haszon 1/15-ét.
Ennyit még soha nem fizettem első tisztnek.
És ha kétezer hordó olajat hoz haza, a szavamat adom rá,
hogy legközelebb megkapja a kapitányságot.
Erre már máskor is adta a szavát.
Most írásban kérem.
Pollard kapitány!
Kellemes beszélgetést folytattunk Mr. Chase-zel.
Örvend, hogy ön alatt szolgálhat.
Örömmel hallom.
Pesztrálhatok egy zöldfülűt!
Egy puhány szigetit, aki ezüstkanállal a szájában született!
- Nemet kellett volna mondanom nekik! - Miért?
Így írásban kaptad az ajánlatot.
Igen, de a hazug ember szava papíron se ér semmit.
Kereskedőhajó kapitányaként is szeretnélek.
- Akkor nem tűnnél el két évre. - Nem lesz ez két év.
A múlt héten befutott bedfordi hajó három évig volt el.
Ketten odavesztek, és félig üresen jött meg!
Ők bedfordiak, és nem voltam velük.
Az istenit!
A saját hajóm kapitánya leszek!
Egy cethalászhajóé.
Felőlük ebben a kunyhóban halhatnánk meg, de nem úgy lesz!
- Ezek apád szavai. - Mi a baj apám szavaival?
Többet akart szerezni a családjának, magának.
- Álmodozó volt. - Igen, az volt.
A tengerről álmodott, de ezek az útjába álltak.
Látta megszületni a gyerekeit.
Én csak ehhez értek.
Ne haragudj.
Cetvadászhoz mentem.
Rövid lesz ez az út, mint a nyári éj, esküszöm.
Csak gyere vissza.
Ígérd meg!
Már esküdtem neked, most ígéretet is akarsz?
Ígérem.
Fiam, egy szóra!
Ha kapitány vagy, nem lehetsz barát. A felettesük vagy.
Ezt ne feledd, és nekik se engedd, hogy elfelejtsék.
- Köszönöm, uram. - Mások mellett a dédapád
alapította ezt az iparágat.
Nélküled, nélkülünk sötétségbe borulna a világ.
Igyekszem öregbíteni a Pollard család hírnevét.
Urunk, te teremtetted a hatalmas bálnát,
e rémisztően hosszú, csodás szörnyeteget,
melynek merhetetlen erejét felfogni sem lehet.
De örökkévaló Úr, általad elrendeltetett,
hogy szigonyt ragadjunk remegő kezekkel,
s úgy lakassunk jól asszonyt és gyereket,
hogy megküzdünk a rémes szörnyeteggel.
Atyánk, add, hogy dicsőséged fénye
e férfiakra hulljon.
Add, hogy útjukat siker koronázza,
s hogy sértetlenül, teli hajóval térjenek haza.
Add, hogy a nantucketi cetolaj fehér lángja
eztán is világítson házainkban,
éjjel tartsa távol a bűnt utcáinktól,
és működtesse a gyárak gépeit,
melyek előreviszik dicső nemzetünket
nemes fajunk fejlődésének útján.
Hozzád könyörgünk, Urunk.
Na és... milyen hónapot írtak?
Az idény végén jártunk. Az utolsók között futottunk ki,
azért is vettek fel minket Barzillaijal.
14 éves voltam. 14.
Nickerson! Ne álldogáljon, fiam!
Az első utam volt. Féltem, de még jobban féltem kimutatni.
Barzillai 17 éves volt.
Árvák voltunk, a kikötő fiai, és nagyon siettünk férfivá érni.
Grubs, mit viselnek a nyakukban?
- Cetjelvényt, Thomas. - Olyat hogy lehet szerezni?
Bele kell döfnöd a gyilkos szigonyt
a Föld leghatalmasabb bestiájába.
Nickerson, vigye a zöldséget Mr. Bondnak!
De mintha élne!
Naponta tucatot fogok elintézni.
Csörlő kész, vitorlák lazák, uram.
- Kétszer ennyit rendeltem! - Le a hordókra velük!
Ha itt vagy, az csak egy dolgot jelenthet.
Hogy van, aki tudja az igazat Owen Chase-ről.
Vagy azt, hogy kiürült a kikötő.
Nem, nem. Megváltoztam, Owen.
- Vajon te is? - Matthew Joy letette volna az üveget?
Csontszáraz vagyok. Owen Chase letette a pulykamérget?
- Békés vagyok, mint a szentegyház. - Hiszem, ha látom.
És tudva, ki a kapitányunk, nem adok többet a béketűrésednek
48 óránál. Sok szerencsét!
- Pollard. George Pollard. - Owen Chase.
Chase. Ez szigeten kívüli név, igaz?
Az.
Így amíg szigeten kívül leszünk, otthon fogom érezni magam.
Tudja, meglepődtem.
Máshol a kapitány választ első tisztet.
Igen, ha tapasztalt kapitány.
Érthető, hogy a tulajdonosok
a befektetésüket férfiakra akarják bízni.
- Igen. - Gondolom, némi pluszbiztosítékot akarnak.
- Szóljon majd, ha valamit rosszul csinálok. - Ez természetes, uram.
- Horgonyt fel, Mr. Chase! - Szélbe! Árbocra fel!
Mr. Lawrence, a kormányhoz! Mr. Joy, vitorlákat!
Mr. Cole, Mr. Chappell, farvitorla! Előtarcs-és előderékvitorlát!
- Gyorsabban! - Mozogjon, Nickerson!
- Kötelet ki, vásznat bonts! - Csúcs-és sudárvitorlák!
- Húzzák a csörlőt! - Húzzák a csörlőt!
Sudárvitorlákat! Kötelet ki, vásznat bonts!
- Görcs van a kötélen, uram! - Vegye át a kormányt!
Nem tudom kibontani!
Gyerünk! A rúdkötelek miért nincsenek előkészítve?
- Mr. Ray, hamar az orrvitorlát! - Igenis!
- Húzzák a csörlőt! - Húzzuk a csörlőt, uram!
Húzza, Nickerson!
- vitorlákat ki, a ménkűbe! - Isten és egész Nantucket minket néz.
- Horgony fent! - Vigyázzon a fejére, kapitány úr!
- Mi a gond? - Rágabalyodott a kötél!
- Nem tudom kibontani. - Nem nyílik ki a sudár!
Csomó van a kötélen!
- Még nincs elég vitorlánk! - Nem nyílik ki!
Helyet!
A fűzőkötél!
Vigyázat!
- A mindenit! - Le az alsókat! - Húzd!
Rögzítsd!
Szép munka volt, Mr. Chase!
Ha két héten belül elérjük Cape Verdét, időben kiérünk az óceánra.
- Kukoricát, Mr. Chase? - Köszönöm, nem kérek, uram. Nem szeretem.
Különös.
- Az apja kukoricát termelt Cape Codon. - Így igaz.
Sejtheti, milyen unalmas volt mindennap azt enni.
Kukoricát,
okrát, babot is, gondolom.
Mielőtt börtönbe zárták.
Tudomása volt erről, Mr. Joy?
- Uram? - Tudta-e,
hogy Mr. Chase gyakorlatilag elárvult az apja bebörtönzésekor?
Mindenki más úton jutott a tengerre.
Íratlan szabály, hogy nem kérdezősködünk.
Aligha volt könnyű élete. No de
a nantucketi tengerészek nagy családja befogadta magát.
Nem először nevez egy nantucketi parti embernek vagy jöttmentnek,
hogy hangsúlyozza: nem vagyok annak a családnak a tagja.
Most bocsásson meg, de vár a csónak-és őrségbeosztás.
- Én nem kérek, uram. - Egy kortyot se?
Nem kérek. Mint mondtam,
van úgy, hogy minél kevesebb a kérdés, annál jobb.
Szolgálja fel!
Már az első nap moslékot kapunk? Fukar nyavalyások! Hol a hús?
- Gyönyörű lány. - Egy igazi szépség, bálnacsontba vésve.
- Megsimogathatom? - Azt nem.
- De hiszen maga nős. - Úgy van, és ő feleségem.
Azaz... az orra hasonlít kicsit.
Gratulálok, hölgyeim!
Szépen dolgoztak ma a vitorlákkal, mondhatom.
Sose láttam még ilyen kétbalkezes bandát.
- Mr. Chappell! - Uram? - Maga a kapitány szigonyosa.
- Mr. Lawrence, maga az enyém. - Értettem.
És Mr. Peterson
- a másodtiszt szigonyosa. - Értettem. - Csónakonként hat ember.
Gyakorlás reggel hétkor.
- Még Halifax magasságában se járunk, uram. - Mi a neve?
- Coffin. Henry Coffin. - Ő a kapitány unokatestvére, uram.
Mit gondol, Mr. Coffin, a bálnák tudják, hogy hol van Halifax?
Nem sokukról tudom, kicsoda, és hogy került ide.
Néhányuk alighanem a törvény elől fut.
Nem baj. Engem nem érdekel.
De cserébe maguk itt egy dologért élnek,
egyetlenegy dologért, és az a cetolaj.
Megtöltjük a kétezer hordónkat, és mihamarabb hazamegyünk.
Ha közel s távol nincs bálna, Mr. Coffin,
akkor is csónakba ülünk, és gyakoroljuk a bálna elejtését.
És aki henyél, az úszva fog hazamenni. Megértették?
Uram!
Zöldfülű!
Jöjjön!
Eredj!
Igenis, parti ember.
Thomas Nickerson a neve, igaz?
Sokan rosszul vannak először.
- Húzzon vissza! - Béküljön ki Neptunusszal, fiam!
Húzzon fel!
Jobb?
A fenébe!
Nagyon sajnálom, uram.
Most legalább van mit megírnia az anyjának.
Anyámat már eltemették a Smith-dombon.
Apám neve is ott van egy kövön.
Eltűnt a tengeren még a születésem előtt.
Adja ide!
Hát most ez a családja, fiam.
És jóban-rosszban ez lesz.
Többnyire rosszban.
Töröljön fel!
Ma meg fogják tanulni, mi teszi a jó cetvadászt, emberek!
- Igenis! - Rosszul húzta át a kötelet, Nickerson.
- Ha kell, estig csináljuk ezt. - Igenis!
- A szegélyköteleket! - Szigonyos, csónakba!
A csúcsvitorla-szegélyköteleket!
- Mozgás, vakondokok! - Be a vödrökkel!
Estére mindenki úgy ismeri a hajót, mint a tenyerét!
- Húzza meg, Barz! - Fürgébben, Mr. Ray!
- Igenis! - Már nem is olyan suták, Mr. Chase.
Tengerész lett!
Jól csinálta, Mr. Ray.
- Orrvitorlát hasába! - Úgy fognak dolgozni, mint az igásló!
- Mr. Chase! - Uram?
- Szárnyvitorlákat ki! - Biztos? Közeledünk a Golf-áramlathoz.
- Egyelőre tartsuk inkább az öt csomót. - Két nap késésben vagyunk.
Ha behozzuk, épp elérjük a keleti szelet.
Szárnyvitorlákat ki!
Szárnyvitorlákat ki! Mozgás!
Kikötni! Szárnyvitorlákat ki!
Fel, Mr. Coffin! A kapitány úr gyorsítani akar.
Úgy állítsák be, hogy sok szelet fogjon!
Ki a főderék-és a fősudár- szárnyvitorlát! Mozgás!
- Rögzítse a felhúzó kötelet! - Rögzítem a kötelet, uram!
- Szárnyvitorlarúd kész! - Előderék-szárnyvitorla kint!
- Megindultunk, hála a kapitánynak! - Végre haladunk!
Jól siklik még ez a Vén hajó, fiúk!
Vihar jobbra elöl, uram. Azonnal le kell lassítanunk.
Várunk még vele.
Több mint nyolc csomóval készülünk belemenni egy viharba.
Nem baj. Az emberek elpuhultak.
Ez a tűzkeresztség majd felrázza őket.
- Ha nem lassítunk le, ez meghintáztat minket. - Mr. Chase,
így megyünk tovább. Mr. Lawrence!
- Tartsa az irányt! - Tartom, uram.
Fél nap árán kerülnénk ki. A szélét érintjük.
Elég baj az, ha egy fuvallat kifog rajtunk.
Rögzítsünk, amit lehet.
Jön a cudar idő! Fedélzetet biztosítani!
Csónakokat duplán lekötni!
Készüljön rossz időre, Mr. Bond! Viharba tartunk.
- Nyílásfedelet lezárni! - Gyorsan jön!
Bele kell fordulnunk.
Így megyünk tovább. Mr. Lawrence!
- Tartsa az irányt! - Tartom, uram.
- Átcsap a víz! - Vigyázat!
- Vitorlákat be! - Széloldalra! Fogják a csónakokat!
Kapaszkodjanak meg!
Le kell húzni a vitorlákat!
Szél alá!
Nickerson, kapaszkodj!
Kapaszkodjanak!
Forduljon! Forduljon szélirányba!
Ne! Már hiába!
- Sudárokat bevonni! - Nem, fordulunk! Forduljon, Mr. Lawrence!
- Azt már késő, az isten verje meg! Oldalba kapjuk! - Forduljon!
- Kapaszkodjanak! - Fordulunk! - Be azokkal a sudárokkal!
Kapaszkodni!
Vigyázz!
Mr. Joy!
- Elvágjuk a sudárokat! - Igenis! - Vissza kell billenteni a hajót!
Hívatott, uram?
Holnap reggel hétkor
összehívja a legénységet.
Közli velük, hogy visszatérünk Nantucketre javításra.
Aztán bocsánatot kér a parancsmegtagadásért,
ami miatt ma kis híján mind odavesztünk.
- Micsoda? - Ha kikötöttünk, elfogadom a lemondását.
- Végeztem. - Ön bontatta ki a szárnyvitorlákat.
- Okkal. Próbatétel kellett. - Azért viharba kell futni? - Az...
- Az balszerencse volt. - Nem, kontárság.
- A balszerencsét okolni pedig gyengeség. - Arcátlan alak!
Tudja, kivel beszél?
Az én nevem George Pollard kapitány. Pollard!
És maga, Mr. Chase, akárhány bálnajelvényt visel is,
csupán egy földműves fia,
aki tiszti zubbonyt verekedett ki magának.
És most kifelé!
Hiba lenne egyetlen hordó olaj nélkül visszatérni a kikötőbe.
És nem volna méltó a Pollard névhez. Ahogy a Chase névhez se.
Mindkettőnknek jobb, ha dolgozunk, amíg Isten engedi,
megtöltjük a hordókat, mielőbb hazatérünk,
és megszabadulunk egymástól.
Higgye el, arra éppoly hőn vágyom, mint ön.
De a döntés a kapitányé.
Mint egy össze nem illő házaspár...
Az ilyen pár akár meg is tűrheti egymást.
De egy ilyen pár egy hajó vesztét is okozhatja.
Ön nős, Mr. Melville?
- Az vagyok. - Segítse Isten!
- Jön is az első gyerek. - És a neje tudja,
hogy ma idehozta minden vagyonát, és odaadta egy idegennek?
- Nem tudja. - Ön a meglepetések embere, igaz?
Tehát
az Essex nem tért vissza a kikötőjébe?
- Nem. - Vagyis folytatta útját.
Igen. És nemsokára
felhangzott a kiáltás, amit a cetvadász imáiba foglal:
"Fúj!"
Fúj!
Szél felé! Ott fúj!
Rendes vagy ámbrás, Mr. Ramsdell?
- Ezek ámbráscetek! - A farkukat mutatják!
Mr. Chase, vízre a csónakokat!
Mindenki a fedélzetre!
Ki a csónakokat!
DÉL-ATLANTI-ÓCEÁN AZ UTAZÁS 3. HÓNAPJA
- Egyenesen! Ropogjon a gerincünk! - Igenis!
Most együtt! Húzzák, amíg le nem szakad a karjuk!
Ott buknak fel!
- Arra, fiúk! Mindent bele! - Igenis!
Gyerünk! Feküdjenek bele!
Húzzanak! Izomszakadtáig!
Ott fúj!
Az egy borjú!
- Az a borjú? - Itt a tehén!
És ott a miénk! Abban van a pénz!
- Nickerson, húzzon! - Bocsánat. - Negyvenhordós?
Ötven! Rekordméretű!
Jól markolják a lapátot!
Repedjen a tüdő!
Mindent bele! Serényen fiúk, serényen!
- Készítse a kötelet, Mr. Ramsdelll - Igenis!
Az első az enyém.
- Vigyen a jó helyre! - Húzunk!
- Gyerünk! - El ne menjen!
Hát ilyen a nantucketi szánkózás, fiam! - Uramisten!
Nézzék! Félelmetesebb teremtmény sose élt a Földön.
Lebukik!
A kezem!
Vizezni kell a kötelet!
Egyszerre, fiúk! Egyszerre!
140 ölnyi kötél maradt, Mr. Chase.
Nyolcvanölnyi kötél maradt!
Lehúz minket!
- Matthew, kell a köteled! - Húzzanak!
- Peterson, a kötelet! - Igenis!
- A kötelet! - Már csak hatvanölnyi kötelünk maradt, uram!
- Húsz öl! - Kösd össze!
- Kész! - Most!
Vegye át!
- Hány ölnyit mehet még? - Hetven öl maradt, uram!
Várj!
- Owen! - Ne! Még ne!
- Hagyd azt a kötelet! - Ötven öl van még!
- A ménkűbe, Owen! - Mondom, hagyd békén!
Harminc öl maradt!
Tíz öl!
Vissza!
- Lángol a kémény! - Lángol a kémény!
- Serényen, fiúk! - Istenem!
El innen, nyavalyások!
Benne van a zsírja! Szívják be a szagát!
- Ez a pénz illata! - Tűnjetek el, átkozott bestiák!
- Jön még? - Nemigen.
- Hogy fest? - Nem jól.
Ennyi.
- Mr. Chase! - Igen?
Nem tudunk többet kiszedni.
Aranyat bányásznak. Ássanak csak!
- Nem férünk be. - Keressenek valakit, aki befér!
Nickerson, jöjjön ide!
Hé! Jöjjön ide!
Másszon bele!
Gyerünk, Thomas! Ami itt van, sokkal többet ér, mint amit főznek.
Uram! Ez nekem nem megy.
- Sajnálom, nem megy. - Lemászik, különben benne is fog aludni.
Vegye ezt a foga közé, fiam!
Az büdösebb, mint az ördög valaga.
Köszönöm.
- Bocsánat. - Kölcsönadom a párnámat, Nickerson!
Ott megismeri önmagát az ember.
- Küldték már be bálnafejbe? - Nem.
- Attól megmenekültem. - Tudja, ott van az igazi kincs.
Sose felejtem el azt az első bikát.
47 hordós volt. No persze az örömünk nem tartott sokáig.
- Azok a vizek le voltak halászva? - Bizony le voltak.
Így aztán még kijjebb mentünk.
Igen... Egy hónapba volt, mire megkerültük a Horn-fokot.
Azzal a reménnyel hagytuk el az Atlanti-óceánt,
hogy talán jobbra fordulnak a dolgok.
De nem volt több szerencsénk a Csendes-óceánon se.
Átkozottul ritkán láttunk bálnát.
Közel egyévnyi hajózás után
még feszültebb lett a kapitány és az első tiszt viszonya.
A kapitány éjjel-nappal a kabinjában ült.
Nem mert az emberek szemébe nézni.
A rakterünk szinte üres volt.
Fáradozásunk csekély gyümölcsének látványa
csak azt juttatta eszünkbe,
hogy a hazatérés még nagyon messze van.
- Nem, nem beszélek nyelv. Angolul! - Kínálsz több!
- Tessék, uram. - Ez nantucketi cetolaj.
Sok is egy sovány disznóért!
A pap azt mondja, írjuk meg, mi történt.
Kin segítene az?
Az özvegyeken?
Vagy az elsüllyedt hajó tulajdonosain?
De meddig akar még így élni? Meddig, kapitány úr?
Írjanak hát Spanyolországba,
és kérjenek kegyelmet maguknak meg a kapitányuknak.
Uram, senki nem tudta volna megakadályozni, ami történt.
Ki hiszi ezt el nekünk? Senki. A befektetők biztos nem.
Az ön olaja évtizedekig tömte arannyal a zsebüket.
Kapitány úr? Ha megbocsát.
Úgy hallom, elvesztette a hajóját.
Pollard, az Essex kapitánya.
Clemente Pelaez, a Santa Maria kapitánya.
Meghívja kapitánytársát egy italra?
Nekem ne.
A balsors, igaz? Milyen messze voltak kint?
- Olyan messze, ameddig csak bolondok mennek. - Az mit jelent?
Ezer mérföldre az Egyenlítő mentén.
- Az a Külső Terület. - Voltak ott bálnák?
Amennyit még álmában se látott.
Több száz. Uszonyok tömkelege, ameddig ellát a szem.
- Háromezer hordót tölthettünk volna meg egyetlen nap alatt. - Csak "volna"?
Hogyha nincs az a démon.
Egy bálna.
Fehér, mint az alabástrom. Száz láb hosszú.
Hat emberemet küldte sírba.
De tett róla, hogy mi, túlélők is emlékezzünk rá.
Az a fehér bálna nem volt dzsiggtáncos és zsebtolvaj is?
Köszönöm.
Elhiszik ezt?
Ha most elindulunk, jó szelet kapunk, és megtöltjük a hordókat,
hat hónap múlva otthon lehetünk.
Mit szól hozzá?
- Hasztalan a szükségesnél tovább viselni a nyűgünket. - Amen rá.
Ámen.
Mohóság lett úrrá a kapitányon és az első tiszten.
Elindultunk hát.
Ezer mérföld az Egyenlítő mentén.
Ahol a tudás véget ért,
elkezdődött a találgatás.
Ott bújtak el a bálnák.
Olyan messze tőlünk, amilyen messze csak tudtak.
De mi becserkésztük őket.
Régen a hajósok attól féltek, elérik a Föld legszélső határát.
Mi a józan ész határát készültünk áthágni.
A bizakodást felváltotta a kétség.
A reményt a vak babonaság.
Kapitány úr, az emberek mindenfélét beszélnek.
- Szokásuk. - Nem örülnek, hogy ilyen messzire kijöttünk.
És meggyőzte őket?
Hangsúlyozta, hogy cetolajért jöttünk,
és bárhol vannak a bálnák, utánuk megyünk?
Kuzinom, kérlek.
Ez őrültség.
A befolyása alá vont téged az az ember. Vissza kell fordulnunk.
Azt javaslom, most menjen vissza, nyugtassa meg az embereket,
viselkedjen vezető módjára,
és többé ne forduljon elő, hogy visszaél a rokoni kapcsolatunkkal.
Mr. Coffin.
A KÜLSŐ TERÜLET AZ UTAZÁS 14. HÓNAPJA
Mi az?
- Hallgasd! - Mr. Chase! Habzó vizet látok!
- Merre? - Balra!
- Balra, kapitány úr! - Lámák őket?
- Csónakokat vízre! - Csónakokat vízre!
A pokolba a mexikói vizekkel!
Lapátot ki!
Adjon neki, Mr. Chappell!
Szúrja!
Elöl, Peterson!
Meg ne rágja a lapátjukat, fiúk! Folytassák!
- A bálna? - Igen.
- Szóval igaz? - Igen.
Túl sok is, ami igaz.
Fordítsuk!
Mindent bele!
Mr. Bond! Készítse a csigasort a kiemeléshez!
Igenis!
Ott jön, Peterson! Most! Most!
- Mr. Lawrence, forduljon, és célozza meg a rajt! - Igenis!
- A kátrány. - Elkapjuk.
Mellettünk van! Fussunk rá!
Megvan!
Mi volt ez, Mr. Lawrence?
Mr. Chase!
Az ördögbe! Keresse meg...
Küldje Mr. Lawrence-t a szivattyúkhoz!
- Hol van? - Balra elöl!
Ide nekem a legnagyobb vasakat!
Harcolni akarsz?
- Ilyet még nem láttam. - A kormányhoz!
- Mr. Ramsdell, kösse a kötelet az előárbochoz! - Igenis!
Az üdvösségemre mondom, az enyém lesz a bestia.
Elvágni!
Kapitány!
Megdőlt az Essexx!
Visszamegyünk!
- Segítség! Mr. Joy! - Nickerson! Jöjjön, adja a kezét!
Mr. Chase!
Egy bálna volt, uram. Meglékelte a hajót.
- Micsoda? - Elvesztettük Eastont és Sabornt.
A szivattyú már nem segít.
- Elhagyjuk a hajót. - Nem tudunk hazaevezni!
Le a vitorlákkal, összetákolunk valamit.
Hozzanak ki minél több élelmet és vizet!
Szükség lesz az összes édesvízre!
- Nickerson, pakolja fel magát! - Gyere velem!
- Atyaég! - Először a vitorlákat és a készleteket!
Hozzon annyi élelmet, amennyit csak elbír!
Serényen, fiúk! Nickerson, a raktárban is vannak még hordók!
A kétszersült száraz. Igyekezzenek, uraim!
- Mehet le! - Fogják meg a kötelét!
Jöhet!
Adja ide!
A hordókat!
- Több víz és kétszersült kell! - Látok még lent hordókat!
- Benjamin! - Adja a kezét! - Húzzák ki!
- Kétszersült! - Gyerünk, mozgás!
- Az olaj a veszélyes! - Süllyed a hajó! Borul!
- Hol van Owen? Hol van Mr. Chase? - Az előbb itt volt.
Owen! Indulnunk kell!
- Gyerünk, fiúk! - Olaj a fedélzeten!
- Kapitány! - Mr. Chase!
- Owen!
Hol az első tiszt?
- Fel fog robbanni! - Mennünk kell! - Ne! Várjunk még! Várjunk!
Mr. Chase!
Ott van! Ott van! Ott van!
- Erre! - Mr. Chase!
Tegye félre!
Mr. Chase!
- Jöjjön! - Adja a kezét! Meg is van.
- Kiruccantunk? - Tisztítsa és töltse meg, Mr. Joy!
Menjünk innen, vagy magával ránt minket is.
2000 TENGERI MÉRFÖLDRE NYUGATRA DÉL-AMERIKÁTÓL
Kapitány! Mi lesz az ellátmányunk?
Napi két uncia kétszersült fejenként.
És fél bögre víz.
- Annyival nem húzzuk ki. - Pár napig talán.
Ő az.
Ő bizony.
Én tudom, Mr. Chase.
Mr. Coffin? Valóban?
Maga tehet erről. Tudja, hogy maga tehet róla.
- Tegye le! - Le a pisztolyt! - Mondja, hogy fél!
- Mr. Coffin! Tegye le! - Mi lesz, ha elfogy az élelem és a víz?
- Engedelmeskedjen! - Csak látni akarom a parti embert félni.
- Ez parancs! - Engedelmeskedjen! - Mondja!
- Henry! - Mondja ki! Mondja!
Henry! Tedd le a pisztolyt!
Henry! Le kell tenned.
Mentünk keletnek.
Arra, amerről jöttünk.
Bár ezt csak a nap és az iránytű mutatta.
Minden irányban ugyanazt láttuk.
Azt reméltük, eljutunk a Húsvét-szigethez.
Háromezer mérföld messzire.
12 napja dél felé sodródunk. A 6. szélességi fokon vagyunk.
Nem közeledtünk a Húsvét-szigethez.
Egy helyben állunk.
- Átok ül rajtunk. - Majd behozzuk, ha elértük a változó szeleket.
Elérjük őket.
- Chappell! - Chappell!
Chappell! Megvan, kapitány!
Beakadt a kötél!
Mr. Joy! Jól van, Mr. Joy?
A kormányt!
- Tartsák meg! - Matthew!
Le a vitorlát!
Matthew! Mi történt?
- Mi történt? - Owen? Mit keresel itt?
Hadd nézzelek! Maradj nyugton!
- Semmi bajom! - Jól van, tudom, csak meg akarnak vizsgálni.
Beütöttem a fejem. Csak karcolás.
- Vizet neki! - Nem kell víz! - Adjanak vizet neki, az istenit!
Nem kell nekem víz. Jól vagyok.
Itt van.
Foglak, foglak.
Jól van.
Mit bámulnak? Semmi bajom!
Kapitány úr... egészséges vagyok.
Mint a makk. Érti?
- Owen! - Igen? - Jól vagyok.
- Érted? Jól vagyok! - Kemény legény vagy.
Jól vagyok! Hagyjál!
Jól van.
Gyerünk!
Minek a jó vizet egy hullába önteni?
Ők ketten régóta ismerik egymást.
Már gyerekkorukban együtt hajóztak.
Mondja meg: maga tétlenül nézné, ahogy a testvére meghal?
Egyszerű számtan, Mr. Chappell.
Nincs elég mindnyájunknak.
Minek a jó vizet egy hullába önteni?
Minek a jó...
Minek a jó víz egy hullába? Minek?
- Minek a jó vizet egy hullába önteni? - Mr. Nickerson?
- Minek a...? - Jól van, uram?
- Nem megy. - Mi nem megy?
Nem, már... Már eleget kapott. Bőven eleget.
- De hát remekül haladunk! - A végére értünk.
- Megegyeztünk. - Fogja a pénzt, és menjen! Az a sátán pénze!
Nem, uram. A sátán a kimondatlan titkokat szereti.
Különösen a lelket emésztő titkokat.
Mi az ön titka?
Nem vagyok nagy író.
Nem vagyok egy Hawthorne.
De mióta először hallottam,
kísért ez a történet.
A démonom lett.
Félek, ha nem írom meg,
nem írok többé.
És még?
Félek, ha megírom,
nem lesz olyan jó, mint lennie kellene.
Folytassa, uram!
Mindkettőnk üdvére.
34 NAPJA HAJÓTÖRÖTTEN
Járjon körbe!
Köszönöm.
Hálát adunk, Urunk, ezért az ételért.
- Bocsánat. - Életünkért, egészségünkért
és minden jóért. Kérjük, hogy...
Föld. Föld!
- Föld! - Föld!
Lapátra! Húzzanak! Húzzanak!
Evezni! Gyerünk! Húzzanak!
Én láttam meg!
Állj! Megállni! Megállni!
- Mi történt, uram? - Mr. Chase!
Mi a ménkűt csinál? Miért álltak meg?
- Követett minket! - Micsoda? Miről beszél?
- Nincs ott semmi, Mr. Chase! Semmi! - Mit csinál, uram?
Vigyázat!
Hol van?
Ez talán a Ducie-sziget.
Térkép és mérőeszközök híján nem tudhatjuk.
Éjjel-nappal tüzelni fogunk.
Egy erre járó hajóról talán meglátják a füstöt.
Ezt akartam megmutatni.
Régóta hevernek itt, az biztos.
Hajóra vártak.
De nem jött hajó.
Nem fog hajó jönni erre.
Ha itt maradunk, meghalunk.
És meddig járnak még ide a madarak, ha megesszük a tojásaikat?
Kiváltság, hogy előre tudhatjuk, mikor fogunk meghalni,
és felkészülhetünk rá.
Büntetés, hogy ilyen távol vagyunk hazánktól,
így nem búcsúzkodhatunk, nem békülhetünk ki az egyikkel,
nem számolhatunk el a másikkal.
Akkor legalább mi ketten számoljunk el, kapitány úr.
- Minek a kapitánya lennék? - Az Essex nem ön miatt veszett oda.
- Én legalább annyira... - Nem maga a kapitány.
De maga erre a munkára született.
Én csak beleszülettem.
Mit gondol, mit tegyünk?
És mivel sértettük meg Istent, hogy így haragszik ránk?
Csak a bálnára haragudhat Isten.
Ránk nem?
Önteltségünk, mohóságunk, nézze meg, hova vezetett.
Mi felsőbbrendűként, Isten képére teremtettünk.
A Föld királyaiként
hivatásunk bejárni a ránk bízott bolygó tájait.
- Uralkodni a természet felett. - Ön királynak érzi magát
azután, amin keresztülmentünk?
Semmik vagyunk.
Parányok. Porszemek.
Hajnalban elindulunk a nap felé.
Ha meg kell halnunk, hát Isten kegyelmével
férfiként haljunk meg.
- Készen állunk, Mr. Weeks? - Igen, uram.
Mr. Chappell? Mr. Wright?
Én nem, uram.
Én, Wright meg Weeks,
mi maradunk.
Mehetünk, Matthew?
- Segítek, gyere! - Nincs értelme.
- De van, hazamegyünk. - Semmi értelme.
Menjetek!
Az ördögbe, Matthew!
Jó ez így.
Jön érted a hajó, amint hazaértünk.
Fogunk még kártyázni Nantucketben.
- Persze. - Ígérem. - Jól van.
Kinyissam neked?
Boldogulok vele.
Ha arra kerül a sor.
Isten óvjon, testvér!
Téged is.
Peterson testvér?
Velünk tartasz?
Mr. Peterson! Szálljon be a csónakunkba Mr. Bonddal!
48 NAPJA HAJÓTÖRÖTTEN
Hol van?
Pollard!
Mr. Lawrence, ébredjen!
Hova tűnt a másik csónak?
- Pollard! - Pollard kapitány!
- Pollard kapitány úr! - Pollard! - Kapitány úr!
Pollard kapitány úr!
Pollard!
Mi a baj?
Benjamin, mit csinál?
Meghalt. A tengerbe vetem, uram.
Nézzen rám! Nézzen rám, Benjamin!
Épeszű tengerész nem dobja el, ami megmentheti az életét.
Figyeljen rám, fiam!
Ő a segítségünkre lehet.
Istenem, mennyei királyom, édes a Te kegyelmednek ereje.
Sóvárgó szemmel néznek Rád teremtményeid, hogy tápláld őket.
Halott a lelkem.
Eldöntetett.
Feldolgoztuk a testet.
Kivettük a belső szerveket.
Leválasztottuk a végtagokat a törzsről,
és levágtuk a húst a csontokról.
Azután
bezártuk a törzset,
és be is varrtuk,
amilyen gondosan csak tudtuk,
majd átadtuk a tengernek.
A szívet ettük meg először.
Elítél.
Nem.
Tessék.
Kész.
Kint van.
Még senkinek se mondta el?
Nem.
Még a feleségének se?
Azt hiszi, képes lenne szeretni,
hatudná, milyen gyalázatot követtem el?
Igen. Képes volna.
És ha elmondasz mindent, amikor megismertél,
akkor is az ujjamon lenne ma a gyűrűd.
Annak a gyereknek az ereje ma is ott él benned.
Én érzem.
Még ha te nem is.
És most fejezd be a történetet, kedvesem!
Üljön fel!
Jól van,
dőljön neki!
Maradt még néhány csepp vizünk.
Ne hagyjon cserben. Hazamegyünk.
Van családja otthon, Mr. Chase?
Igen, van feleségem
és egy fiam vagy lányom.
71 NAPJA HAJÓTÖRÖTTEN 1200 MÉRFÖLDRE DÉL-AMERIKÁTÓL
Hát, jó.
- Kapitány! - Újra húzunk. - Szó sem lehet róla.
- De, újra húzunk. - Mr. Ramsdell,
átadom a parancsnokságot.
Kuzinom, kérlek...
A kapitányunk vagy. Szükségünk van rád.
Meglesztek nélkülem.
Kérlek. Kérlek.
- Henry! - Húzzunk újra!
Ez parancs.
Ha nem tudod megtenni, add át másnak a fegyvert.
Henry, ne, ne!
Segíts, kölyök! Segíts!
Hetekig voltunk a szélcsendzónában.
Az a terület inkább sivatag, mint tenger.
A könyörtelenül égető nap.
A félelmeim.
Folyton arra gondoltam,
hogy mindenki meg fog halni, én maradok utolsónak.
És Mr. Chase azt mondta, még mindig nyolcszáz mérföldre vagyunk a parttól.
Mr. Chase!
Pollard kapitány!
De örülök, hogy él!
Nem sok öröm volt a túlélésünkben.
A miénkben se, uram.
Barzillai?
A harmadik csónak?
Ők...
Ők már napokkal ezelőtt eltűntek.
Odaveszhettek, uram.
Mr. Chase, maga van jó helyen.
Csak egy bálna.
Dobja!
- Dobja! Dobja el a lándzsát! - Gyere!
Dobja!
Gyere!
Ölje meg! Ott van! Dobja el a lándzsát!
Miért nem ölte meg?!
Átkozott bolond maga.
Az áramlások szétsodortak minket,
és többé nem láttuk a kapitány cetvadászcsónakját.
87 NAPJA HAJÓTÖRÖTTEN
Csónak!
Balra elöl!
Irgalmazzon Isten!
90 NAPJA HAJÓTÖRÖTTEN 1821. FEBRUÁR 18.
Mr. Chase!
Apám!
Na hagyj el, apám!
Mr. Chase!
Mr. Chase! Uram!
Nézze!
Mr. Chase,
nézze!
Ébredjen, Mr. Chase! Ébredjen!
Ébredjen, uram, szárazföld!
Nézze, Mr. Chase!
Ott mentettek ki minket
a chilei Más Afuera-sziget mellett,
kilencven nappal az Essex elsüllyedése után.
Kaptunk valami ócska ruhát.
Meg is etettek.
Enni nehéz volt először.
Szokatlan.
Gondoskodtak rólunk,
amíg egy hajón haza nem indultunk.
Az az út újabb három hónapig tartott.
NANTUCKET KIKÖTŐJE 1821. JÚNIUS 11.
Mintha az egész sziget odagyűlt volna megnézni minket.
De senki sem ujjongott.
Csend fogadott minket.
Úgy néztek ránk,
mintha jelenések,
fantomok volnánk.
Túlélésünk részleteiről mindaddig senkinek sem beszéltünk,
mégis úgy éreztem, tudják, mire vetemedtünk.
De talán csak kíváncsiak voltak.
Istenem! Istenem!
Megígértem, nem?
Istenem...
Szervusz! Hogy hívnak?
Ő Phoebe Ann.
Phoebe Ann Chase?
Ő apa.
Szervusz, drágám!
Ő az apukád.
Istenem...
Persze nem hagyták őt békén.
Mr. Chase haza se mehetett a nejével, mert elébe álltak,
és a tengerészeti irodába vitték.
Hivatalos kérdéseket kellett tisztáznia.
Térjünk a tárgyra!
Mivel az emberveszteség és az anyagi kár is jelentős volt,
vizsgálat fog indulni.
Mint kapitánynak és első tisztnek be kell számolnunk a történtekről.
- Természetesen. - Megvitattuk a dolgot a hajótulajdonosokkal
és apámmal.
Úgy véljük, a teljes igazság feltárása következményekkel jár.
Szörnyű következményekkel az iparágra nézve.
Hogy egy bálna süllyesztette el a Essexet.
De úgy történt.
Ha a biztosítók és a befektetők aggodalmaskodni kezdenek
hajókat elsüllyesztő tengeri szörnyek
s a túlélésért sorsot húzó tengerészek miatt...
Az olajüzletben dolgozunk. Mindannyian.
A siker esélyének minden üzletben
meg kell haladnia a kockázat nagyságát.
- Tehát mit javasolnak? - Mondják azt, hogy a hajó zátonyra futott.
- Az hazugság. - És az emberek vízbe fúltak.
- Újabb hazugság. - Gondolja meg. Kapitány lehet.
- Arra írásos ígéretem van. - Az ígéret feltétele az volt,
hogy olajjal teli hajót hoz haza.
- Így megkapná, amit akar. - Jómódú ember lenne magából.
A Chase név immár nem egy parti emberé, hanem rangos név volna,
a nantucketi családokéval emlegetnék együtt.
Helyezzem a hasznot az igazság elé?
Arra kérjük, hogy pragmatikusan járjon el.
Az Essexet egy fehér bálna lékelte meg.
És mi, akik csónakokban hányódtunk sokáig,
rettenetes cselekedetek árán maradtunk életben.
Hazatérve azután terjesszünk szemenszedett hazugságokat,
hogy a nantucketi hajótulajdonosok
kitömött zsebbel és nyugodtan alhassanak?
Hátén nem dobom sutba az igazságot.
És maga se tegye, George.
- Mikor utoljára láttam őt... - Mr. Chase!
...nem találtam szavakat arra, amit mondani akartam.
Thomas...
Talán nincsenek is szavak.
Elindulok Falmouthba,
és...
szóval
megtiszteltetés volt önnel hajózni, uram.
Részemről a megtiszteltetés.
Tessék.
Sok szerencsét, Thomas!
Önnek is, uram!
Másnap a bizottság elé idézték George Pollardot.
Uraim, George Pollard kapitány.
Minden helyi nagykutya megjelent.
Puszta formalitás volt.
Jó napot, kapitány úr! Foglaljon helyet!
A jegyzőkönyv kedvéért tehát...
Az Essexet meglékelte egy fehér bálna
Ecuadortól 1200 mérföldre nyugatra.
Olyan volt, mintha Owen Chase beszélne helyette.
Az igazat mondta.
Pollard lelkiismerete tiszta volt.
De a vizsgálatot elkenték.
Pollard újra útnak indult.
A fehér bálna után kutatott. De nem talált rá.
Aztán azzal a hajóval Hawaiinál zátonyra futott. Átok ült rajta.
- Nem hajózott többet. - És Owen Chase?
Ő szavatartó ember volt.
Először is küldött egy csónakot a Ducie-szigetre.
Mr. Joy már meghalt, de a másik három ember,
hihetetlen módon, még élt.
És aztán?
Azután Mr. Chase a családjával New Bedfordba költözött.
Minden elölről kezdett.
Egy kereskedőhajó kapitánya lett,
és a maga ura.
Nos, megkapta, amire befizetett, Mr. Melville.
Hosszúak ezek a februári éjszakák.
- Most már pihenhetnek mindketten. - Ami azt illeti,
én egy ideig nem fogok pihenni.
Miért?
Ott a történet.
Megvan a cselekmény. Le is van írva.
Meglehet, hogy én nem is cselekményt kerestem.
Hát mit?
Valami mást, amit meg is kaptam.
Mi volna az?
A bátorság elmenni odáig,
ameddig nem akarna az ember.
Mr. Melville,
amit hallott, amit elmondtam,
azt mind
használni tudja a könyvében?
Kitalált történetet készülök írni, Mr. Nickerson,
amit a valóság ihletett.
Nem hiszem, hogy mindent fel kellene használnom.
- Köszönöm. - Tessék. Ezt vigye haza!
Nem, ezt a pénz feltétlenül meg kell tartania.
- Feltétlenül vigye el. - Feltétlenül kapjon szót
egy józan ember is a vitában.
- Hazatér... - A massachusettsi Pittsfieldbe.
Sok szerencsét!
Köszönöm.
Tudja,
azt hallottam, egy pennsylvaniai ember lefúrt a földbe,
és olajat talált.
- Ez biztos nem igaz. - Én is hallottam.
Olaj a földből.
Hihetetlen.
SZÓLÍTSATOK ISHMAELNEK!
HERMANN MELVILLE 1850-BEN FEJEZTE BE MŰVÉT.
A KÖVETKEZŐ ÉVBEN MEGJELENT A MOBY DICK.
ÍGY VÉLEKEDETT NATHANIEL HAWTHORNE A MOBY DICKRŐL:
"HOMÉROSZHOZ MÉLTÓ EPOSZ. EZ LESZ AMERIKA EPOSZA."
Magyar szöveg: Tóth Tamás
Hungarian