Ha sikerül a terv...
... és beleszaltózok a ketrecbe...
... tudod, hogy nem jövök vissza.
Meg kell ígérned, hogy nem próbálsz visszahozni.
Menj vissza Lisához. Éljél normális, átlagos életet.
Ígérd meg, Dean.
Ígérd meg.
*He wants to dream like a young man*
*With the wisdom of an old man*
Jól vagy?
Igen, jól.
*He wants to live like a sailor at sea*
Hálisten, hogy ez még a Facebook előtt volt, ugye?
- Mert én, meg az a kecske... Tele lett volna velünk az internet. - Így van.
Ne érts félre, oké? Nem panaszkodom.
De ha megkérdeznéd:
Hol leszek 15 év múlva is? A kertvárosban.
- Naja. - Igaz?
Hidd el, én tudom.
- Szóval sokat utaztál, ugye? - Mm-hm.
Igen, mondhatni egész életemben.
És?
Nem tudom.
Ugyan már!
Mikor is költöztél ide, úgy egy évvel ezelőtt?
Ja, nagyjából.
Szóval egy éve fizetem a sörödet.
És szerintem ez azt jelenti, hogy tartozol nekem pár szaftos részlettel.
Ó, nem. Nincs ebben semmi érdekes, tudod? Ilyen...
utazó életem volt,
olyan szar melókat vállaltam, amit senki más.
- Mint? - Mint...
... kártevő irtás.
Tényleg?
- Kártevő irtás? - Igen.
Párban kell dolgozni.
És ezzel... segítesz az embereknek.
El sem hinnéd, mi minden van egyes házak falában.
Élve fel tudna zabálni.
Hű!
Persze ez már a múlt. És most...
Tisztes életet élsz.
Asszem.
Igazából ez elég ijesztő.
Köszi, srácok.
Köszönjük.
- Szerintem bejössz neki. - Gondolod?
Hogy csinálod?! Mindig ez van!
Úgy tűnik, a csajok állatira buknak az elérhetetlen pasikra.
Ki gondolta?
Oké.
- Holnap találkozunk. - Akkor holnap.
Rendben.
Kösz, haver.
És senki sem jelentett eltűnt személyt?
Nem, ma kellett volna.
Szóval semmi jelzés a Vineland és az Oak utca körül?
A szálloda felújításánál?
Csak egy megérzés.
Sokáig zsaru voltam.
Oké, igen. Hívlak holnap.
Te is, haver. Szia.
Ki volt az?
Sid. Leszerveztem egy pókerjátszmát.
Fél 12 van.
Tényleg?
Akkor ezért aludt már, amikor felhívtam.
Rögtön felmegyek.
Oké.
Dean? Az egy pisztoly?
Nem. Igen. De van rá engedélyem.
Talán lelövöd Glickmanék kutyáját?
Azt hittem egy oposszum.
Tudod, meséltem, hogy rágcsálóirtó voltam. Hát, az oposszumok veszettséget terjesztenek...
- Ezt nem is tudtam. - Bizony.
Az oposszumok...
... ölnek, Sid.
A francba.
Mi az?
Kén.
- Mennem kell. - Várj, Dean!
Mi a fene?
Csak a kalapácsért jöttem.
Az előbb összefutottam Siddel.
Majdnem lelőttél egy yorkie-t?
Mondhatni.
- Mi folyik itt? - Semmi.
Vajon miért nem hiszek neked?
Én csak... tudod, van ez a...
Nem is tudom, Pókember-ösztönöm.
Oké. Vadászol valamire?
Őszintén?
Először azt hittem, igen.
De egyre biztosabb, hogy csak sok hűhó semmiért.
Hát, tudod.
Megesik.
Biztos?
Elmondom mi lesz. Ismersz, elég megszállott vagyok az ilyesmiben.
Szóval mi lenne, ha elmennétek Bennel moziba?
Beülnétek sütizni, sétálnátok a nyüzsgő tömegben...
... addig én teszek egy utolsó kört, hogy 100 %-ig biztos legyek.
Oké.
- Légy óvatos. - Az óvatos a második nevem.
Csövi, Dean.
Nézd mit vetett partra az Apokalipszis.
Élvezted, hogy szimatolhatsz a nyomon?
Mert én tök jól szórakoztam, ahogy simiztelek közben.
Te nem lehetsz...
Ó, dehogynem!
- Nem. - Bizony, kölyök.
Apuci a haverodat, Cast is visszahozta, igaz?
Akkor engem miért ne?
Kell egy kis fűszer a cukormázba.
Komolyan?
Azok után, amiken mi ketten átmentünk?
Tudod, helyes kis életed van itt.
Csinos hölgyike... Tényleg megértő.
Egy pokoli belevaló srác.
És mitől olyan zöld a gyeped?
Most komolyan, Dean. Sosem tartottalak egy észlénynek,
de tényleg azt hitted, hogy ez összejön neked?
Tudnod kellett, hogy egyszer eljövünk érted, cimbora.
Nem futhatsz el a múltad elől.
Szia, Dean.
Arra számítottam...
... nem is tudom, egy ölelés,
némi szenteltvíz az arcomba, ilyesmire.
Szóval meghaltam?
Ez a Mennyország?
- A Sárgaszemű megölt, és most...? - Sárgaszemű?
Őt láttad?
Láttam?
Megmérgeztek.
Szóval bármilyen őrült baromságot láttál, az nem a valóság.
És akkor te... az vagy?
- Vagy még mindig... - Én valóság vagyok.
Tessék, megspórolom neked a fáradtságot.
Én vagyok. Ez undorító.
Sammy?
Igen. Én vagyok.
Egy pillanat, egy pillanat. Te meghaltál, tesó. Úgy értem kampec.
- Hogy a fenébe...? - Nem tudom.
- Hogyhogy nem tudod? - Ötletem sincs. Csak visszajöttem.
Akkor Isten volt? Vagy Cas? Cas tud erről bármit is?
Ne is mondd. Nem válaszol az imáimra. Azt sem tudom, merre van.
Lent voltam,
aztán a következő pillanatban éreztem, hogy esik, és ott feküdtem a mezőn egyedül.
Elég nehéz megtalálni azt, aki megmentett, ha nincs semmi nyomod.
Pedig kerestem. Hidd el, kerestem.
Heteken keresztül.
Mi, heteken?
Mikor jöttél vissza?
- Mikor jöttél vissza, Sam? - Úgy egy éve.
- Úgy egy éve? - Dean...
Gyakorlatilag egész idő alatt itt voltál?!
Mi az, talán kiesett, hogy kell megírni egy rohadt sms-t?!
- Végre a tiéd lett az, amit akartál, Dean. - Azt akartam, hogy a testvérem éljen!
Családot akartál. Nagyon régóta. Talán mindig is. Ismerlek.
Csak az életmódunk miatt mondtál le róla.
De most megkaptad, elértél valami fontosat.
Ha megjelenek, Dean, simán leléptél volna tőlük.
Sajnálom.
De úgy éreztem, hogy mindazok után megérdemled a normális életet.
- És te mit csináltál? - Vadásztam.
Engem lógva hagytál, és egyedül nyomtad?
- Nem egyedül. - Tessék?
- Csatlakoztam valakikhez. - Te? Idegenekkel dolgoztál?
Ők inkább családtagok.
És itt vannak.
Atyám, milyen finom vonásaid vannak egy vadászhoz képest!
- Hogy mondod? - Dean, Gwen Campbell.
Végre megismerhetlek. Sam folyton rólad beszél.
Ő itt Christian...
... és Mark. Campbell.
Hello.
- Cam... Campbell, mint... - Mint a mamád.
Harmad unokatestvér, harmad unokatestvér.
Valakinek valakije, távoli rokon. Ugyanúgy nőttek fel,
mint anya. Mint mi.
Azt hittem, anya összes rokona meghalt.
És bocsi, de tudjátok miért nem ismertük egyikőtöket sem korábban?
Mert nem tudtak rólatok.
Amíg én össze nem hoztalak titeket.
- Samuel. - Gyere ide.
A nagyapád vagyok.
Srácok, kérlek, hagyjatok magunkra egy kicsit az unokáimmal.
Túl sok feltámadás ez egy napra neked. Semmi baj, pihenj egy percet.
Egy percnél azért kissé több idő kéne.
Mi a fene ez? Hogy történhetett?
Szerintünk akármi hozta ki Samet, ugyanaz hozott engem is vissza.
- Szóval bármi is ez, mindkettőnket érint. - De nem tudjátok, mi volt.
Bingó.
És nyomod sincs? Semmi?
Hát ez... ez...
De ugye nem fog még több néhai előjönni?
Amennyire tudjuk, csak mi vagyunk Samuellel.
Oké, és én vagyok itt az egyetlen, aki szerint ez így nem igazán frankó?
Hidd el, nem csak te.
Én persze el akartam menni érted.
De Sam hajthatatlan volt, szóval kihagytunk belőle.
Egészen eddig.
Értem. És akkor te hogy is kerültél a garázsomba?
Engem is elkaptak, pár nappal előtted.
Telenyomtak méreggel.
- Kik? - Egy pár dzsinn.
Dzsinn?
Azt hittem, azok ilyen remeteszerű barlangi lények. És elég ritkák.
Többé nem, legalábbis ezek normális embernek látszanak. Így észrevétlenek.
És csak meg kell érinteniük, hogy kinyírjanak.
A mérgük így bejut a szervezetedbe,
hirtelen a legrosszabb rémálmodban találod magad, és elég hamar annyi neked.
- Akkor te hogyhogy élsz és virulsz? - Samuelnek van ellenszere.
Van ellenszered a dzsinn méregre?
Tudok pár dolgot.
Ha maradsz kicsit, mutatok pár trükköt, amiről apátok álmodni sem mert.
Uh...
- Oké, miért is szálltak ránk ezek? - Egyet karóra tűztél annak idején.
Miután engem megtaláltak,
elég biztosak voltunk benne, hogy te leszel a következő a listájukon.
Lisa és Ben épp otthon vannak. Ha ez a valami visszajön...
Minden rendben. Már odaküldtem valakit, hogy figyeljen rájuk.
Most azonnal haza kell vinnetek.
Lisa?
Lisa! Ben?
Ben!
Gyerünk, gyerünk!
Szia, hát itt vagy.
- Hol a pokolban voltatok? - Moziban. Tudtál róla.
Dean, aú.
- Mi történt? - Pakoljatok össze pár dolgot.
- Hová megyünk? - Egy barátom házába. Menj.
Rendben. Menj fel. Mindjárt ott leszek.
Atyaisten.
- Lisa, Ben, nem tudom, emlékeztek-e... - Sam.
A fenébe.
Én is örülök neked, Bobby. Rég láttalak.
Ha itt vagytok, akkor valami baj van.
- Bobby, ő itt Lisa és Ben. - Hy.
Örülök, hogy végre találkozunk.
Mi casa es su casa.
Gondolom, fel is mennétek rögtön.
A tévé elromlott, de van egy rakás Reader's Digest.
Csak ne nyúljatok a szobadíszekhez, oké?
Asszem mind töltve vannak.
Akkor...
Szia, Bobby.
Sam.
Tudtad? Tudtad, hogy Sam életben van?
Igen.
- Mióta? - Nézd...
Mióta?!
Az elejétől.
- Ez biztos csak egy rossz vicc. - És újra így csinálnám.
- Miért? - Mert te kiszálltál, Dean.
Kiléptél ebből az életből...
... és én olyan rohadt hálás voltam, hogy el sem hinnéd.
Van róla fogalmad, hogy ez mit jelentett nekem?
Igen, egy nőt, egy gyereket...
... és hogynem tépik ki a beleidet 30 évesen. Pont ezt jelentette.
Azért mentem el hozzájuk, mert te arra kértél.
- Jó. - Kinek jó?
Úgy bukkantam fel náluk, mint aki megháborodott a fájdalomtól.
Csak a jó ég tudja, miért engedtek be. Állandóan piáltam. Rémálmaim voltak.
Mindenütt kerestem.
Könyvek százait szedtem össze, mindent megpróbáltam, hogy kihozzalak.
- Megígérted, hogy annyiban hagyod. - Persze, hogy nem hagytam annyiban! Perelj be!
Egy rohadt éve?
Nem is akartál kihúzni ebből a nyomorúságból?
Nézd, értem, hogy nem volt könnyű. De ez az élet!
És nem láttam még vadászt, aki boldogabb lett volna.
Én nem akartam hazudni neked, fiam.
De kiszálltál, Dean.
Most is így látod?
Ben hogy van?
Jól. És te?
Tudom, hogy Bobby kissé csodabogár, de remek ember.
Vigyázni fog rátok. Nekünk Sammel le kell lépnünk.
Mennyi időre?
Ne haragudj, Lisa.
- Miért? - Azért, mert ezek a dolgok megtaláltak.
Tudnom kellett volna.
Honnan tudtad volna, hogy felbukkan egy szörny?
Tudnom kellett volna, hogy ha veletek maradok, történni fog valami,
mert mindig így van.
De hülye voltam, és meggondolatlan...
... nem futhatsz el a múltad elől.
Most búcsúzkodsz.
Csak bocsánatot kérek...
... mindenért.
Mindenért.
Egy barom vagy.
Én tudom, hogy nem volt képeslapba illő, de együtt mentünk át rajta.
Sokáig egy roncs voltam.
Ha egy pasi, aki épp csak megmentette a világot, felbukkan az ajtódban,
gondolhatod, hogy van némi problémája.
És mindig annyira fantasztikus voltál Bennel.
Tudod, az, amire mindennél jobban vágytam...
... egy olyan férfi volt, akire Ben felnézhet.
Mint...
Mint egy apára.
Azt mondod, rossz döntés volt, Dean?
Mert ez volt életem legszebb éve.
- Mi a terv? - Egyelőre összepakolunk, felkészülünk.
Vagyis azt mondod, nincs terv.
Megtaláljuk őket. Csak türelmesnek kell lenni.
Ja, oké.
Ó, és ehhez mit szóltok:
kinyírhatnánk azokat a rohadékokat, akik betörtek az otthonomba.
Nyugi, Dean. Mi elintézzük. A dzsinneket nehéz előrángatni.
Te egy időre kikerültél a játékból. Hagyd ezt a profikra.
Aha. Persze.
Apró javaslat.
Tudod, a dzsinneket könnyebb előrángatni, ha van egy csalid.
Samet és engem akarnak. Tudják, hol lakom.
Na most, egy ideje már nem vadásztam ugyan, de valahogy a nyakamat tenném rá,
hogy szerencsével járunk, ha odamegyünk.
Látod? Ez már majdnem olyan, mintha profi lennék.
Ezt imádom.
A tied vagy a feleségedé?
Tegyél meg nekem valamit... ne nyúlj ahhoz.
Golf?
- Komolyan? - Ez... ez egy sport.
Csinos ház.
Gyerünk, ne fogd vissza magad, nevezz csak háztartásbelinek. Kit izgat.
"Háztartásbeli", mi? Ennek utána kell néznem az intraneten.
Hiszed vagy sem, Dean, én megértelek.
Normális életet akartál. Az édesanyád is normális életet akart.
Igazából rá emlékeztetsz.
Például ez a hozzáállás.
Mesélte az öcséd, mi mindennel volt dolgunk az elmúlt pár hónapban?
Nem, nem igazán.
Sosem láttam még ilyesmit. Éjjel-nappal dolgoztunk.
- Szóval, mi folyik itt? - Nem tudjuk.
De bármi is ez, messze túlmutat néhány dzsinn mozgolódásán.
Éjszakai ragadozók fényes nappal támadnak. Vérfarkasok előjönnek félholdnál.
Olyan lények, amilyeneket még sosem láttunk. Még azt sem tudjuk, mik azok.
Térdig gázolok félig megzabált emberi szívekben és lecsapolt 10 évesekben,
ez pedig eléggé...
... nyugtalanít.
- Mi az elméleted? - Mondd meg te.
Csak annyit tudunk, hogy minden kézre szükség van.
Most csak egymásra számíthatunk. Így megy ez Campbelléknél.
Szükségünk van rád, Dean.
Figyi, értem én, de...
Fogalmad sincs, minek vagy részese, Dean.
Tudod, egyes őseid
már a Mayfloweren vámpírokat nyakaztak.
Azt magyarázom, hogy mi a véred vagyunk.
És haldoklunk odakint, ahogy próbálunk szembeszállni ezzel a valamivel.
Talán nem most kéne golfozni.
- Te nem beszélsz valami sokat, igaz? - Épp eleget.
Látsz valamit?
Három dzsinnt ott a fáknál.
Ezek a dzsinnek kint ülnek és figyelnek minket.
- Mindenkinek el kell tűnnie. - Mi?
Addig nem jönnek be, amíg nem vagyunk egyedül Sammel.
Szóval hagyjalak itt titeket erősítés nélkül?
Deannek igaza van. Okosak.
Megvárják, míg túlerőben lesznek.
Rendben, nem megyünk messzire. Szóljatok, ha itt vannak, világos?
Mint a nap.
Rendben, pakoljatok. Elmegyünk.
Jól vagy?
Naná.
Igen. Nem. Ez egyszerűen...
Ez egyszerűen őrület.
Mármint te, meg nagyapa.
Akárki hozott vissza...
- Nem akarja, hogy megtaláljuk. - Igen, ezt vágom.
De kik lehetnek ezek? Mit akarnak? Miért?
Ez egy jó kérdés.
Emlékszel rá?
- Mire? - A ketrecre.
Igen.
- Akarsz róla...? - Nem.
- Mert ha valaki megérti... - Dean, nem akarok beszélni róla.
Visszajöttem. Friss levegőt szívok, sörözök, vadászok a családommal.
Újra láthatlak téged.
Miért is akarnék a pokolról beszélni?
És tényleg azt hiszed...?
- Ők már halottak, te is tudod. - Ez miattam történik.
Dean...
Sid?
Legutóbb megúsztad, szóval most jöhet egy dupla adag?
Rossz hír: ettől kinyiffansz.
De jó hír, hogy legalább gyors lesz.
Ezt az apánkért, te szemétláda.
Én nem bírok ebben a házban aludni.
Semmi baj. Ne aggódj, felhívjuk Deant.
Á, ne aggódj miattuk, Dean. Miattam aggódj.
Nem!
Jól van, kölyök.
Tűnj el a közeléből!
Lisa!
- Idd meg. - Ben, ne!
- Jobban leszel. - Ne!
Ez mind a te hibád.
Lisa.
Ez, vagy más, mind tudjuk, hogy részletkérdés.
Valami el fog jönni érte...
... és te nem állíthatod meg.
- Ez mind a te hibád. - Lisa.
Idd meg. Jobban leszel.
- Ben, ne! - A te hibád.
- Nem állíthatod meg.
- Ne!
Elintézem. Menj Deanért.
- Megvan. - Nyugi, szivi. Nem fogunk megölni.
Tedd be a furgonba, gyorsan, mielőtt a fiúk visszajönnek.
Gyerünk.
És Samuel meg a bratyók?
Nem tudom. Gyorsan leléptek. Náluk találkozunk.
Velem jössz?
Nem. Visszamegyek Lisáért és Benért.
- Nem azt mondtad... - De. Meggondoltam magam.
- Nézd, gyakorlatilag én taszítottalak a karjaikba. - Fura egy kifejezés, de egyetértek.
Csak azt mondom, hogy én tényleg ilyen életet akartam neked.
És mikor azt mondtam, menj, hittem is abban, hogy összejöhet, tudod?
De már nem vagyok biztos benne.
Szerintem figyelembe kéne venned azt, hogy veszélybe sodrod őket, ha visszamész.
Szóval jobb lenne egyedül hagynom őket, védtelenül?
Akkor nem lesznek veszélyben? Én tettem ezt velük.
Sebezhetőek attól a perctől, hogy bekopogtam náluk. Ezt nem csinálhatom vissza.
De még megadhatom nekik a legjobb lehetőséget.
Értelek.
Egyszerűen csak reméltem, hogy jössz, ennyi.
Miért?
- Ne hülyéskedj. - Nem, most komolyan.
Egy rakás jó vadászt ismersz. Én berozsdásodtam.
Oltári nagy baromságot csináltam. Majdnem kinyírattam mindkettőnket.
És pont ezért akarlak téged.
Miről beszélsz?
Csak megindultál.
Habozás nélkül.
Mert te törődsz másokkal, egyszerűen ilyen vagy.
Nekem...
... eszembe sem jutott, hogy megpróbáljam. - De igen.
Nem, Dean.
Csak azt mondom...
... jobb, amikor mellettem vagy. Ez minden.
Figyelj...
Neki vadásznia kellene. Vidd el.
Köszönöm. Tényleg.
De már felszereltem a kocsimat, ahogy én szeretem.
Indulnom kéne.
Kikísérlek.
Jelentkezz majd, hallod?
Persze.
Nagyon jó volt újra találkozni veled, Dean.